ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8158/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий Пономаренко Є.Ю., судді: Демидова А.М., Руденко М.А.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн"
до 1) Державної митної служби України, 2) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, 3) Закарпатської обласної прокуратури,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Державної казначейської служби України, 2) Закарпатської митниці,
про стягнення 41 957 361, 02 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2025 року, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн" (далі - ТОВ "ФМСД", позивач) до: 1) Державної митної служби України, 2) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, 3) Закарпатської обласної прокуратури, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Державної казначейської служби України, 2) Закарпатської митниці; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 30 176 657, 41 грн майнової шкоди, в іншій частині позову відмовлено, стягнуто з Державної митної служби України, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури в дохід Державного бюджету України по 120 706, 63 грн судового збору.

2. ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2025 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24, в якій запропоновано вказати інші підстави для поновлення строку.

У цій ухвалі суд апеляційної інстанції встановив наступне. Повний текст оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва було складено 28 березня 2025 року, відповідно, останнім днем строку, у який вказане рішення могло бути оскаржене в апеляційному порядку, є 17 квітня 2025 року. У свою чергу, апелянтом апеляційну скаргу подано 25 листопада 2025 року.

В апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з посиланням на те, що Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 420210700000000245 від 05 липня 2021 року за підозрою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною третьою статті 365 Кримінального кодексу України. Відповідно до обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні ТОВ "ФМСД" в результаті злочинних дій отримало збитки на суму 30 022 613, 09 грн, з них 23 009 034, 07 грн - вартість тютюновмісних виробів та 7 013 579, 02 грн - сума сплаченого акцизного податку та безпосередньої вартості марок акцизного податку. На даний час обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті (справа №308/304/23). З урахуванням того, що в межах кримінального провадження цивільний позов не заявлявся, захисником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено ряд адвокатських запитів із питанням про те, чи вживались будь-ким заходи щодо відшкодування сум збитків, яких зазнало ТОВ "ФМСД". За результатами розгляду адвокатського запиту Закарпатською митницею Державної митної служби України надано відповідь №7.7-1/10-02/8.19/10292 від 11 листопада 2025 року, якою адвоката проінформовано про наявність судової справи №910/8158/24, у якій рішенням Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2025 року, позов ТОВ "ФМСД" задоволено частково. Апелянт вказує, що фактично з повним текстом оскаржуваного рішення він ознайомився тільки 11 листопада 2025 року, здійснивши пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) за номером справи №910/8158/24.

Колегія суддів, розглянувши клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, дійшла висновку про неповажність причин його пропуску через недоведеність належними доказами підстав, на які посилається апелянт. Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що у рамках кримінального провадження № 42021070000000245 (судова справа №308/304/23) позивачем 14 серпня 2024 року направлялось, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_1 повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду у відповідності до вимог статті 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), відповідно до якого ТОВ "ФМСД" як потерпілий повідомило сторони кримінального провадження №42021070000000245 про відкриття додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду, а саме, позовної заяви ТОВ "ФМСД" та ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/8158/24 від 12 липня 2024 року. До повідомлення були додані належним чином засвідчені копії позовної заяви та ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/8158/24 від 12 липня 2024 року. Повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду у відповідності до вимог статті 290 КПК України, було надіслано позивачем у цій справі ОСОБА_1 14 серпня 2024 року засобами поштового та електронного зв`язку, що підтверджується: описом вкладення у цінний лист з відміткою календарного штемпеля та фіскальним чеком, а також електронним листом (повідомленням), копії яких містяться в матеріалах справи. Також колегія суддів врахувала, що поштова адреса, за якою ОСОБА_1 направлялось повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду у відповідності до вимог статті 290 КПК України, співпадає з адресою ОСОБА_1 , яка зазначена ним в апеляційній скарзі. Таким чином, суд апеляційної інстанції виснував, що ОСОБА_1 (апелянт) був повідомлений позивачем (ТОВ "ФМСД") про відкриття провадження у справі № 910/8158/24 згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 липня 2024 року ще у серпні 2024 року, тобто вже з цього часу був обізнаний з наявністю судового провадження у цій справі.

4. Ухвалою від 23 грудня 2025 року Північний апеляційний господарський суд на підставі частини четвертої статті 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24, оскільки причини, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд визнав неповажними.

У вказаній ухвалі апеляційний господарський суд зазначив, що в межах встановленого ухвалою від 01 грудня 2025 року строку на усунення недоліків скаржником подано до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24, у якій апелянтом нових підстав для поновлення строку не вказано, проте наведено непогодження із висновками суду, викладеними в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Так, скаржник вказує, що опис вкладення у цінний лист не може бути належним доказом направлення йому повідомлення від 14 серпня 2024 року ТОВ "ФМСД", оскільки його неправильно заповнено. Також вказує, що адреса, на яку було направлено вказане повідомлення, не є адресою місця проживання скаржника.

Оцінивши доводи ОСОБА_1 , суд апеляційної зазначив, що ним не встановлено невідповідностей в оформленні опису вкладення у цінний лист, зокрема, в частині визначення кількості предметів відправлення та їх найменування, про що вказує апелянт. Також суд врахував наявність поштового штемпеля на описі вкладення, що свідчить про фактичне направлення перелічених у ньому документів адресату.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що поштова адреса, за якою ОСОБА_1 направлялось повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду у відповідності до вимог статті 290 КПК України, співпадає з адресою ОСОБА_1 , яка зазначена як адреса цього заявника в апеляційній скарзі. Із доданих ОСОБА_1 до заяви документів (довідки ОСББ), не випливає, що ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена довідка стосується підтвердження фактичного проживання інших осіб за вказаною адресою. У зазначеній довідці жодних згадок ОСОБА_1 1990 р.н. (апелянта) не міститься. Щодо витягу з реєстру територіальної громади, то в ньому містяться відомості про адресу реєстрації ОСОБА_1 (апелянта). Адреса фактичного місця проживання особи, в тому числі і ОСОБА_1 , може відрізнятись від адреси реєстрації. Отже, скаржником не спростовано висновків суду про те, що ОСОБА_1 (апелянт) був повідомлений позивачем у цій справі про відкриття провадження у справі №910/8158/24 згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва 12 липня 2024 року ще у серпні 2024 року, тобто вже з цього часу був обізнаний з наявністю судового провадження по даній справі.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції виснував, що апелянтом не наведено достатньо обґрунтованих причин пропуску ним процесуального строку на оскарження рішення місцевого господарського суду, наведені ним підстави в обґрунтування поважності причин пропуску зводяться до непогодження із висновками суду, зазначеними в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку, оскільки причини, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнаються колегією суддів неповажними.

5. 12 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року у справі №910/8158/24, у якій скаржник просить скасувати вказану ухвалу, а справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 

6. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 січня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

7. Ухвалою від 21 січня 2026 року Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року у справі №910/8158/24 на підставі частини другої статті 292 ГПК України залишив без руху; скаржнику надано строк для усунення недоліків.

8. ОСОБА_1 усунув недоліки касаційної скарги у встановлений Верховним Судом строк.

9. Ухвалою від 09 лютого 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

10. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 236 ГПК України (в частині неврахування висновків Верховного суду) та в порушення положень частин другої, п`ятої статті 236 та підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України не надав оцінки доводам апелянта про те, що засоби та методи якими позивач повідомляв ОСОБА_1 про наявність цієї справи є позапроцесуальними, а тому не можуть бути визнані як належні.

11. З посиланням на висновки Верховного Суду, що містяться у постановах від 15 серпня 2024 року у справі № 380/18997/21, від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 та від 27 листопада 2024 року у справі № 757/6117/20 скаржник вказує, що:

- для правильного встановлення судом факту направлення поштового відправлення у встановленому законодавством порядку підлягає з`ясуванню зокрема і та обставина, чи наявне у позивача повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке направлялось ОСОБА_1 , в якому, серед іншого, повинно бути зазначено причини невручення поштового відправлення. Проте вказані обставини судом апеляційної інстанції не досліджувалися та не оцінювалися;

- особа, неповідомлена про розгляд справи - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи; при цьому процесуальне законодавство не містить норми, яка б вказувала на необхідність врахування судом дати внесення рішення до ЄДРСР, під час вирішення апеляційним судом питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, та оцінки поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження;

- для реалізації права особи на подання апеляційної скарги визначальним є саме факт отримання повного судового рішення, а не факт обізнаності особи про спір. Натомість суд апеляційної інстанції прийняв ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, беручи за основу факт направлення позивачем ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі (яку скаржник не отримував і доказів зворотного суду не надано), що не є тотожним з направленням ОСОБА_1 самого судового рішення, як судового документу, який дає підстави реалізувати право на апеляційне оскарження.

12. Скаржник переконаний, що суд апеляційної інстанції поверхнево розглянув доводи ОСОБА_1 , не з`ясував усебічно всіх значущих для справи обставин, що унеможливило прийняття законного та обґрунтованого рішення.

13. ТОВ "ФМСД" подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить залишити її без задоволення, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року у справі № 910/8158/24 про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без змін.

14. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 не було обґрунтовано та доведено поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24, що свідчить про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

15. Також, з-поміж іншого, позивач зазначає, що повідомлення про відкриття провадження у справі № 910/8158/24 надсилалось ОСОБА_1 поштовим відправленням з оголошеною цінністю, прийнятим до пересилання з описом вкладення, а не рекомендованим поштовим відправленням, що робить безпідставними доводи скаржника про необхідність пред`явлення позивачем та дослідження судом повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. При цьому ТОВ "ФМСД" як відправнику не було повернуто поштового відправлення, яким ОСОБА_1 повідомлялося про відкриття провадження у справі № 910/8158/24, що свідчить про його отримання ОСОБА_1 .

16. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 ТОВ "ФМСД" вказує, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 20 000, 00 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

19. Об`єктом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року у справі № 910/8158/24, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі №910/8158/24 на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

20. Так, відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

21. За статтею 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

22. У цій справі № 910/8158/24 повне рішення Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року було складено судом 28 березня 2025 року, відповідно останнім днем строку, у який вказане рішення могло бути оскаржене в апеляційному порядку, є 17 квітня 2025 року. При цьому апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 25 листопада 2025 року.

23. Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

24. Частиною четвертою статті 261 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

25. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

26. За змістом частин першої, другої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження; підставами касаційного оскарження такого судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

27. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає, що причиною звернення до Верховного Суду є питання щодо наявності/відсутності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

28. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, Верховний Суд зазначає таке.

29. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

30. Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

31. Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України).

32. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

33. У Рішенні від 13 червня 2019 року № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини названого Рішення).

34. Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).

35. Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

36. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

37. У справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, пункти 40, 41, від 03 квітня 2008 року).

38. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 34, від 20 червня 2011 року).

39. Так, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у справі регламентовано процесуальним законом - ГПК України. У статті 254 ГПК України закріплено право особи, яка не брала участі у справі (але вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки) на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 

40. Відповідно до статті 272 ГПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

41. При цьому частиною першою статті 256 ГПК України встановлено як дату початку перебігу строку, так і строк на апеляційне оскарження судового рішення.

42. Інститут строків у господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

43. Отже, при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції має перевірити матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 ГПК України, і лише за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

44. Тобто до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

45. Зокрема, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без руху, якщо така скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 260 ГПК України).

46. Виходячи зі змісту частин другої, третьої статті 256 ГПК України, клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (близька правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №918/115/16, від 19 червня 2018 року у справі №912/2325/17, від 18 січня 2019 року у справі №921/396/17-г, від 19 червня 2020 року у справі №926/1037-б/15 тощо).

47. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

48. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

49. Разом з тим, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

50. Як встановлено судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення у справі №910/8158/24 постановлено Господарським судом міста Києва 05 березня 2025 року, повний текст складено 28 березня 2025 року, відповідно, останнім днем строку, у який вказане рішення могло бути оскаржене в апеляційному порядку, є 17 квітня 2025 року. У свою чергу, апелянтом апеляційну скаргу подано 25 листопада 2025 року.

51. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначав, що він, будучи обвинувачений у кримінальному провадженні № 420210700000000245, в якому потерпілим є ТОВ "ФМСД", однак цивільний позов не заявлявся, дізнався про існування справи № 910/8158/24 лише 11 листопада 2025 року у зв`язку із тим, що його захисник направив адвокатські запити з метою з`ясування питання, чи вживались будь-ким заходи щодо відшкодування сум збитків, яких зазнало ТОВ "ФМСД", і Закарпатською митницею Державної митної служби України у відповіді на такий адвокатський запит було поінформовано про наявність судової справи №910/8158/24, у якій рішенням Господарського суду міста Києва від 05 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2025 року, позов ТОВ "ФМСД" задоволено частково. Після цього апелянт ознайомився з повним текстом оскаржуваного рішення, здійснивши пошук в ЄДРСР за номером справи №910/8158/24.

52. Надаючи оцінку вказану клопотанню, суд апеляційної інстанції відзначив, що зазначені доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки у кримінальному провадженні № 42021070000000245 ТОВ "ФМСД" інформувало про наявність судової справи № 910/8158/24, зокрема, 14 серпня 2024 року направляло обвинуваченому ОСОБА_1 повідомлення, до якого долучало власну позовну заяву та ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/8158/24 від 12 липня 2024 року. Надсилання вказаного поштового відправлення підтверджується описом вкладення у цінний лист з відміткою календарного штемпеля та фіскальним чеком, а також електронним листом (повідомленням), копії яких містяться в матеріалах справи.

53. З огляду на наведене Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01 грудня 2025 року визнав вказані скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними та залишив апеляційну скаргу без руху.

54. Апелянт на усунення недоліків апеляційної скарги подав до суду заяву, в якій нових підстав для поновлення строку не вказав, проте не погодився із висновками суду, викладеними в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, щодо наявності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження його обізнаності із судовим розглядом цієї справи № 910/8158/24 із серпня 2024 року. Зокрема, скаржник вказував на: неналежне оформлення опису вкладення у цінний лист, яким йому було направлено повідомлення від ТОВ "ФМСД" 14 серпня 2014 року; направлення повідомлення за адресою, за якою він не проживає; неотримання ним повідомлення; відсутність у матеріалах справи доказів того, що його було ознайомлено саме з рішенням Господарського суду міста Києва від 05 березня 2015 року, яке він оскаржує.

55. Оцінивши доводи ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції визнав їх непереконливими, з-поміж іншого, звернув увагу на те, що наявність поштового штемпеля на описі вкладення свідчить про фактичне направлення перелічених у ньому документів адресату, крім того, адреса, за якою направлялося повідомлення, є адресою проживання апелянта, про що він сам зазначив у власній апеляційній скарзі. У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції виснував, що апелянтом не наведено достатньо обґрунтованих причин пропуску ним процесуального строку на оскарження рішення місцевого господарського суду. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку, оскільки причини, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнаються колегією суддів неповажними. З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

56. Не погоджуючись із ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, скаржник звернувся з касаційною скаргою, в якій вказує, що апеляційний суд не дотримався приписів статті 236 ГПК України, не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також не дослідив подані скаржником докази щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

57. Верховний Суд у контексті наведених доводів касаційної скарги відзначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України"(заява 24402/02)).

58. З правового аналізу норми статті 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню. Відтак, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

59. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

60. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

61. При цьому норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

62. Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк. Схожих висновків дійшов Верховний Суд також у постанові Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі 9/430-05-11867.

63. Також Верховний Суд враховує, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою - це право, а не обов`язок, тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями ГПК України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

64. Колегія суддів, ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, доходить висновку, що доводи скаржника про поважність причин / підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, наведеними як в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і в касаційній скарзі не є такими, що узгоджуються з нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин та правовими позиціями Верховного Суду щодо вмотивованості та обґрунтованості підстав для поновлення процесуального строку.

65. Суд апеляційної інстанції, врахувавши наявність кримінального провадження № 420210700000000245, у якому ОСОБА_1 є обвинуваченим, а ТОВ "ФМСД" - потерпілим, якому завдано збитків у результаті злочинних дій, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні не заявляло, а повідомило сторони кримінального провадження, у тому числі апелянта, відповідно до вимог КПК України про подання позову про відшкодування збитків у порядку господарського судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного на 7 місяців процесуального строку не містять обставин, які могли б бути віднесені судом до особливих чи непереборних обставин, що зумовлюють пропуск встановленого строку на апеляційне оскарження з поважних причин.

66. Невиконання ж скаржником вимог процесуального законодавства, зокрема недоведеність ним поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку, наділяє суд апеляційної інстанції правом відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

67. Відхиляючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , спрямовані на доведення неповідомлення його про наявність справи № 910/8158/24, Верховний Суд звертає увагу, що Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року за №270 зі змінами і доповненнями (далі - Правила) встановлено, що підтвердженням вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей, є опис вкладення до поштового відправлення (абзац 2 пункт 17 Правил). У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. Підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ (пункти 61, 62 Правил).

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що належним доказом направлення документів адресату відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ (поштова квитанція, поштова накладна з інформацією про поштове відправлення чи фінансовий чек) та опис вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення (наприклад, постанова Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 914/866/24).

68. Відповідно до частин 11, 12 статті 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

69. Посилання ОСОБА_1 на невстановлення факту отримання ним повного судового рішення у справі № 910/8158/24 та ненаправлення судом йому судового рішення, як судового документу, є неспроможним з огляду на те, що ОСОБА_1 не брав участі у цьому судовому провадженні.

70. Отже, з урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що, виходячи із встановлених обставин справи, скаржник імовірніше знав про наявність судового провадження у справі №910/8158/24, ніж ні. ТОВ "ФПСД" здійснило залежні від нього дії для того, щоб повідомити скаржника про наявність цього судового провадження, предметом якого є стягнення завданої йому майнової шкоди, та розраховує на обізнаність ОСОБА_1 із цими обставинами, а також на остаточність прийнятих у справі №910/8158/24 судових рішень.

71. З огляду на це суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 мав самостійно цікавитися перебігом вказаного судового провадження, якщо був зацікавлений у його результатах та мав намір оскаржувати ухвалене судове рішення. Для цього він мав можливість, зокрема, користуватись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до ЄДРСР (що, зокрема, за твердженням скаржника, він і зробив у листопаді 2025 року).

72. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку із чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

73. Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений в апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

74. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (частини третя, четверта статті 13 ГПК України).

75. Пропуск процесуального строку - є юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

76. Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є змагальність сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

77. Згідно з вимогами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

78. Колегія суддів також наголошує, що вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

79. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

80. Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з огляду на конкретні обставини даної справи, дійшов заснованого на правильному застосуванні пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції.

81. У контексті зазначеного Суд звертає увагу на те, що встановлений процесуальним законом строк апеляційного оскарження забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, в той час як ОСОБА_1 , звертаючись з апеляційною скаргою з істотним пропуском строку на апеляційне оскарження, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення першої інстанції.

82. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

83. Суд зважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, який у межах наведених скаржником обставин (причин) пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції вважав, що такі не свідчать про існування об`єктивно непереборних та пов`язаних з істотними перешкодами чи труднощами обставин для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо оскарження судового рішення.

84. Отже, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження. Судом не встановлено порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення, а відтак підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

85. Колегія суддів наголошує, що суд апеляційної інстанції дотримався алгоритму дій, який є необхідним під час розгляду апеляційної скарги, поданої не учасником справи з пропуском строку на апеляційне оскарження, та прийняв процесуальне рішення, що відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права відхиляються як необґрунтовані та такі, що виключно зводяться до власного (вільного) трактування таких норм права, що не підтверджено їх дійсним змістом.

86. Аргументи ТОВ "ФМСД", викладені у відзиві, беруться до уваги Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

87. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

88. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Згідно із частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

90. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанові.

91. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

92. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

93. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін, як такої, що ухвалена із додержанням норм процесуального права.

Судові витрати

94. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

95. Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2025 року у справі №910/8158/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова