П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 990/3/25
провадження № 11-386заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді - доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Олеярника М. І.,
представника позивача - адвоката Васильєва С. В.,
представника відповідача - Ліходій О. О., 
розглянула у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року (судді Гімон М. М., Васильєва І. А., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В.) у справі № 990/3/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 10 грудня 2024 року № 3575/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
2. На обґрунтування позову позивачкапосилалась на те, що зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що воно носить формальний характер та містить лише посилання на наявність рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП  № 2397/3дп/15-24 від 07 серпня 2024 року та рішення ВРП від 21 листопада 2024 року, яке винесене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП. При цьому в самому рішенні не наведено жодних мотивів та не відображено усіх обставин, що мали місце під час вирішення питання про звільнення.
3. На переконання позивачки, рішення ВРП підлягає скасуванню, адже немає належних та достовірних доказів, які б свідчили про наявність поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет судової влади, оскільки визнання російською федерацією позивачки своєю громадянкою в силу власного закону за фактом її проживання в окупованому Севастополі у 2014 році не свідчить про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку як суддею.
4. Крім того, за позицією позивачки, ВРП не дотрималась принципу правової визначеності, оскільки притягнула позивачку до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, про існування яких ВРП було відомо ще у червні 2023 року та яким ВРП вже надала оцінку у серпні 2023 року, коли у пленарному складі затвердила висновок про відсутність шкоди авторитету правосуддя, а 07 серпня 2024 року ті самі обставини стали підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП.
5. Також позивачка вважає, що подання ВРП реалізується прийняттям рішення про звільнення та становить єдиний процес притягнення судді до відповідальності, за яким саме рішенням про звільнення застосовується обрана санкція, а тому мало бути вирішено питання про дотримання строків притягнення судді до відповідальності. Відсутність же окремого строку для прийняття рішення про звільнення не виправдовує втручання в права позивачки, бо свідчить лише про порушення юридичної визначеності та проблеми з якістю закону.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним і скасування рішення відмовлено повністю
7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення позивачкою проступку були встановлені рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП і позивачка скористалась правом на його оскарження в установленому законом порядку - шляхом оскарження його до ВРП, а рішення останньої - до Великої Палати Верховного Суду.
8. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим (аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 9901/273/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 11-777сап19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 9901/392/20, але не виключно).
9. У межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді з посади, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви й оцінка дисциплінарним органом і ВРП обставин, що стали підставою для прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно судді) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 9901/98/21, від 28 липня 2022 року у справі № 9901/35/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/132/20).
10. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято ВРП на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством; підстав для скасування зазначеного рішення, передбачених частиною другою статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), немає.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
11. Не погодившись із таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що воно ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
12. Позивачка вказала, що оскаржуване рішення ВРП не містить мотивів саме щодо встановлення та наявності факту вчинення істотного дисциплінарного проступку. Зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що воно носить формальний характер та містить лише посилання на наявність рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП № 2397/3дп/15-24 від 07 серпня 2024 року та рішення Ради від 21 листопада 2024 року, яке винесене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП. Натомість у самому рішенні не наведено жодних мотивів та не відображено усіх обставин, що мали місце під час вирішення питання про її звільнення. Наведені обставини повністю залишились поза увагою суду першої інстанції.
13. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка також вказує, що, ВРП безпідставно зробила висновок про те, що дисциплінарне провадження щодо позивачки здійснено з дотриманням процедури, тоді як таке твердження не відповідає фактичним обставинам (включення питання про звільнення позивачки до порядку денного за відсутності виготовленого рішення ВРП від 21 листопада 2024 року, ненадання позивачці виготовленого тексту рішення ВРП від 21 листопада 2024 року тощо).
14. Також зазначає, що ВРП не зазначила, якою саме частиною статті 56 Закону № 1798-VIIIкерувалась остання, ухвалюючи оскаржуване рішення щодо позивачки, адже вказана стаття Закону № 1798-VIII визначає різні процедури для різних підстав звільнення судді з посади.
15.  Крім того, на переконання позивачки, посилаючись на статтю 115 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), ВРП самоусунулась від обґрунтування звільнення з посади позивача вчиненням останньою дисциплінарного проступку.
16.  ОСОБА_1 звертає увагу, що суд першої інстанції з невідомих причин та за відсутності правових підстав самостійно вдався до обґрунтування оскаржуваного рішення ВРП обставинами дисциплінарного провадження стосовно неї, про що, власне, безпосередньо в оскаржуваному рішенні ВРП взагалі не йдеться. Зокрема, не зазначено, у чому саме полягає істотний дисциплінарний проступок позивачки, чи дотримано строки притягнення її до відповідальності та інші важливі обставини саме в контексті вмотивованості оскаржуваного рішення ВРП.
17. Вказує, що помилковими є також висновки суду першої інстанції про те, що доводи позивачки здебільшого зводяться до незгоди з рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24, оскільки на обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення ВРП позивачка вказала невідповідність такого рішення встановленим вимогам, зокрема (але не виключно) щодо вмотивованості такого рішення, а також щодо відсутності в оскаржуваному рішенні як підстав для його ухвалення конкретних обставин вчинення позивачкою істотного дисциплінарного проступку, як того прямо вимагає наведене вище нормативне регулювання.
18. Позивачка погоджується, що суд першої інстанції слушно зазначив, що в оскаржуваному рішенні у межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді з посади, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви й оцінка дисциплінарним органом і ВРП обставин, що стали підставою для прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно судді) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 9901/98/21, від 28 липня 2022 року у справі № 9901/35/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/132/20). Разом з тим, на думку позивачки, наведене жодним чином не може свідчити про відсутність у ВРП обов'язку належним чином у встановленому законом порядком обґрунтовувати оскаржуване рішення про звільнення позивачки з посади судді, чого ВРП зроблено не було. 
19. На переконання апелянтки, наведене у своїй сукупності дозволяє зробити висновок, що оскаржуване рішення ВРП не містить посилань на визначені законом підстави звільнення позивачки та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про звільнення позивачки з посади судді, тобто не є належним чином і достатньо мотивованим, ухваленим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому наявні підстави для його скасування відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII.
20. На підставі викладеного скаржнця просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 990/3/25 і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити повністю позов  ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним і скасування рішення.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
21. Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена суддею Донецького окружного адміністративного суду строком на п`ять років.
22. Указом Президента України від 17 квітня 2019 року № 148/2019 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Донецького окружного адміністративного суду безстроково.
23. 16 серпня 2023 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 на дії судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1.
24. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2024 року № 1531/3дп/15-24 відкрито дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII.
25. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП № 2397/3дп/15-24 від 7 серпня 2024 року суддю Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
26. Рішенням ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 зазначене рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП, оскаржене ОСОБА_1 , залишено без змін.
27. Велика Палата Верховного Суду постановою від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/29/24 (провадження № 11-295сап24) скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24, ухвалене за результатами перегляду рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24, залишила без задоволення, а рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 - без змін.
28. До ВРП надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 22 листопада 2024 року № 31811/0/9-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
29. 10 грудня 2024 року ВРП прийняла рішення № 3575/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
30. Вважаючи протиправним зазначене рішення ВРП, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Позиція учасників справи
31. У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ВРП заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
32. Доводи відповідача за своїм змістом є подібними до висновків суду першої інстанції. 
33. ВРП вважає, що оскаржуване рішення є мотивованим та прийнятим у відповідності до процедури, встановленої чинним законодавством. 
Рух апеляційної скарги
34. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 22 жовтня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 27 листопада 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 12 лютого 2026 року.
35. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2025 року задоволено заяву представника позивачки - адвоката Васильєва С. В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
36. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
37. За статтею 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
38. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).
39. Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
40. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1).
41. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).
42. Частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
43. Крім того, частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
44. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
45. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
46. На підставі частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України, і серед іншого, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
47. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.
48. Норма частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII визначає, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
49. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
50. Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
51. Відповідно до статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.
52. Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
53. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнано, зокрема, факт, що суддя допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
54. Згідно зі статтями 112, 115 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
55. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
56. Так, за змістом пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
57. Предметом розгляду цієї справи є рішення ВРП від 10 грудня 2024 року № 3575/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
58. Абзацом другим частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII передбачено, що суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
59. Відповідно до частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
60. Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII встановлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Ради, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Рада дійшла відповідних висновків.
61. Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
62. Велика Палата зазначає, що зміст наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання ВРП від 10 грудня 2024 року № 105 та копії спірного рішення, свідчать про те, що на засіданні ВРП були присутні 13 її членів (тобто більшість від складу), які проголосували за звільнення позивачки з посади судді, проти - 0. Це рішення підписав повноважний склад ВРП, всі її 13 членів, які брали участь у його ухваленні.
63. Отже, у цій справі немає визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.
64. Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата виходить з такого.
65. Під час розгляду справи встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді стало рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 » та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, яке залишене без змін рішенням ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24. 
66. Такі рішення прийняті у зв`язку з наявністю в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
67. Ухвалюючи таке рішення, Третя Дисциплінарна палата ВРП виходила з того, що, на її переконання, набуття ОСОБА_1 громадянства держави-агресора свідчить про порушення нею статей 4, 127 Конституції України та статей 51, 54 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у чинній на той час редакції, статей 52, 56, 57, 121 Закону № 1402-VIII, статей 1, 6 Кодексу суддівської етики, а з огляду на те, що протягом тривалого часу вона здійснювала правосуддя в Україні та ухвалювала рішення іменем України, це ставить під сумнів її здатність забезпечити утвердження в державі принципу верховенства права, зокрема інтересів осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя, суперечить конституційному принципу незалежності судді, неминуче підриває авторитет правосуддя, що має наслідком зниження рівня довіри громадян до судової влади.
68. Необхідно зауважити, що в оспорюваному рішенні ВРП є висновок про те, що дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 здійснене з дотриманням процедури, встановленої законами № 1798-VIII і № 1402-VІІІ.
69. Крім того, рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 » було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата постановою від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/29/24 (провадження № 11-295сап24) відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 на це рішення, а рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 залишила без змін.
70. Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що зазначені у рішенні від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 висновки ВРП щодо вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, є належним чином умотивованими, ґрунтуються на доказах, а застосований вид дисциплінарного стягнення є пропорційним.
71. У свою чергу рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише ухвалюється на його підставі.
72. Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
73. Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
74. Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення позивачкою істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про його звільнення з посади, не потребують доказування.
75. Під час перегляду рішення Ради про звільнення судді за особливими обставинами суд не може давати оцінку обставинам та фактам, які були підставою для ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
76. Подібний висновок Велика Палата викладала, зокрема, у постановах від 06 березня 2025 року у справі № 990/223/24, від 21 липня 2025 року у справі № 990/283/24 та від 20 листопада 2025 року у справі № 990/178/24.
77. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи скаржниці щодо невідповідності оспорюваного рішення вимогам пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII з огляду на недоведеність, як вона вважає, підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оскільки обставини вчинення позивачкою дисциплінарного проступку встановлені в рішенні Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2937/3дп/15-24. При цьому позивачка вичерпала встановлені чинним законодавством засоби оскарження рішення Дисциплінарної палати ВРП про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Оскільки рішення Дисциплінарної палати ВРП та рішення ВРП, якими кваліфіковано дії ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок та притягнуто її до дисциплінарної відповідальності, переглянуті у судовому порядку та визнані законними і обґрунтованими, то правовідносини щодо наявності підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стали стабільними (безспірними). Саме з такими обставинами відповідач пов`язував підстави ухвалення рішення про звільнення позивачки з посади судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
78. Отже, Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення ВРП містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
79. За такого правового регулювання та встановлених обставин справи Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення від 10 грудня 2024 року № 3575/0/15-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді ВРП прийняла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому підстав для скасування цього рішення, в тому числі відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, немає.
80. Інші твердження і міркування позивачки, які наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
81. Підсумовуючи викладене, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів, наведених позивачкою в апеляційній скарзі, Велика Палата висновує, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи повно та всебічно встановив обставини справи, що мають значення для її вирішення, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
82. Згідно із частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
83. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
84. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
85. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а зазначеного рішення - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 990/3/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя - доповідач			О. А. Губська	

Судді:О. О. Банасько  О. В. Білоконь  О. Л. Булейко  А. А. Ємець  Л. Ю. Кишакевич  В. В. Король  О. В. Кривенда М. В. Мазур  С. Ю. Мартєв  Н. С. Стефанів  Т. Г. Стрелець  І. В. Ткач  В. Ю. Уркевич  Н. В. Шевцова