ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 600/367/24
адміністративне провадження № К/990/30334/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Білак М.В.,  Єресько Л.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 600/367/24
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року (головуючий суддя - Гаврищук Т.Г., судді: Блохін А.А., Компанієць І.Д.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168) у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 12.02.2023 по 19.06.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за період стаціонарного лікування з 12.02. по 19.06.2023, у зв`язку з пораненням, отриманим під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини, відповідач протиправно не виплатив йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн у розрахунку на місяць, передбачену Постановою КМУ № 168. Уважаючи указану бездіяльність протиправною, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у В/ч НОМЕР_1 .
12.02.2023 позивач під час виконання бойового завдання відповідно до бойового розпорядження командира, під щільним обстрілом танками та мінометами в районі н.п. Красна Гора Донецької області, внаслідок вибуху отримав травму (акубаротравму, біль у спині). Це підтверджено довідкою про обставини травми від 05.06.2023 № 680/у та наказом командира В/ч НОМЕР_1 № 141 від 08.03.2023. Травма отримана під час захисту Батьківщини, не пов`язана з правопорушенням, станом сп`яніння чи умисним ушкодженням.
Після надання першої медичної допомоги позивача евакуйовано до м. Слов`янськ (первинна медична картка №243).
Надалі лікування відбувалося:
12.02- 16.02.2023 - Медична рота м. Слов`янськ: попередній діагноз наслідки перенесеної акубаротравми, біль у спині; заключний - астено-невротичний стан.
16.02- 22.02.2023 - ПХГ «Крам-2»: гострий бронхіт.
01.03- 04.03.2023 - зведений медичний пункт: трахеобронхіт.
28.03- 03.04.2023 - КНП «Сокальська РЛ»: наслідки перенесеної акубаротравми (виписка №3573).
04.04- 05.05.2023 - стаціонарне лікування: розлад адаптації (змішана тривожно-депресивна реакція), наслідки акубаротравми.
15.05- 30.05.2023 - МКЛ №1 м. Івано-Франківськ: ускладнений остеохондроз грудного та поперекового відділів, протрузії дисків, наслідки акубаротравми (виписка №2790).
05.06- 19.06.2023 - стаціонарне лікування реабілітаційне відділення: наслідки перенесеної акубаротравми (витяг №722/189).
22.02.2023 позивачу було надано короткострокову відпустку за сімейними обставинами (23- 27 лютого 2023 року).
Згідно з довідкою ВЛК від 02.11.2023 № 928 встановлено:
- наслідки акубаротравми (12.02.2023), двобічна кондуктивна приглухуватість, травма легкого ступеня - пов`язана із захистом Батьківщини;
- ускладнений остеохондроз, спондилоартроз, протрузії дисків, стійкий больовий синдром, гіперкіфоз, головний біль;
- розлад адаптації.
Захворювання пов`язані з проходженням військової служби.
08.12.2023 представник позивача звернувся до військової частини із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн відповідно до Постанови КМУ № 168 пропорційно періодам стаціонарного лікування: 28.03- 05.05.2023, 15.05- 30.05.2023, 05.06- 19.06.2023, водночас, відповіді на заяву не отримав.
Уважаючи таку бездіяльність неправомірною, позивач звернувся з позовом до суду.
ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 у розмірі до 100 000 гривень за період з 28.03.2023 по 05.05.2023, з 15.05.2023 по 30.05.2023, з 05.06.2023 по 19.06.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 у розмірі до 100 000 гривень за період з 28.03.2023 по 05.05.2023, з 15.05.2023 по 30.05.2023, з 05.06.2023 по 19.06.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням фактично виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, виходив із того, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн саме за періоди фактичного перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою про обставини травми та матеріалами справи. Водночас суд установив відсутність правових підстав для нарахування такої винагороди за інші періоди, коли позивач не перебував на стаціонарному лікуванні або вже отримував підвищену винагороду за безпосередню участь у бойових діях.
Так суд першої інстанції виключив період з 23.02.2023 по 27.03.2023, оскільки позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами та брав участь у бойових діях, за що йому вже виплачено додаткову винагороду.
Перший апеляційний адміністративний суд 18 липня 2024 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд апеляційноїінстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що положення Постанови КМУ № 168 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), пов`язують право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн під час перебування на стаціонарному лікуванні виключно з фактом поранення (контузії, травми, каліцтва), безпосередньо пов`язаного із захистом Батьківщини. При цьому суд зазначив, що у спірні періоди позивач перебував на стаціонарному лікуванні саме внаслідок захворювань та наслідків раніше отриманої акубаротравми, а не з приводу первинного поранення як такого. На думку суду, поняття «захворювання» та «поранення (контузія, травма, каліцтво)» не є тотожними, що підтверджується, зокрема, нормами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого 14.08.2008 року наказом МО України № 402.
Крім того, суд апеляційної інстанції урахував, що довідка ВЛК про причинний зв`язок захворювання із проходженням військової служби була видана після виникнення спірних правовідносин та не підтверджує права позивача на отримання збільшеної додаткової винагороди саме за спірні періоди лікування. Також цей суд зазначив, що відповідно до статті 77 КАС України позивач не довів обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для нарахування йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за періоди стаціонарного лікування.
Ураховуючи ці обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки характеру перебування позивача на лікуванні, неправильно застосував норми матеріального права та помилково задовольнив позов. Тому рішення суду першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову відмовлено через відсутність правових підстав для виплати збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні внаслідок захворювання, а не безпосереднього поранення.
IV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. 
Позиція інших учасників справи
Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення його позовних вимог.
Як на підставу оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 Постанови КМУ № 168 та підпункту «Д» пункту 21.5. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, у контексті правовідносин, які виникають у процесі реалізації військовослужбовцями права на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду пропорційно дням стаціонарного лікування захворювань (розладів), які є прямими наслідками контузії, отриманої під час захисту Батьківщини.
Касаційна скарга, як зазначає скаржник, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні захворювань, що є прямими наслідками контузії, отриманої під час захисту Батьківщини.
Верховний Суд ухвалою від 02 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції та підтримує його висновки про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що у періоди з 28.03.2023 по 05.05.2023, з 15.05.2023 по 30.05.2023 та з 05.06.2023 по 19.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок захворювання, а не у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
V. Джерела права
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами другою-четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогодні.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, якою передбачено на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди та встановлено загальні умови щодо її виплати.
Так, відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Редакція зазначеної Постанови, в тому числі її пункту 1, неодноразово змінювалася.
Так, постановами Кабінету Міністрів України № 400 від 01.04.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року; із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, № 43 від 20.01.2023 пункт 1 Постанови № 168 доповнено, серед іншого, абзацами такого змісту:
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема: 
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії».
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» внесено зміни до пункту 1, зокрема: слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено та після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора».
Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 177/39233 (який застосовується з 01 лютого 2023 року) внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Пунктом 10 розділу ХХХІV Порядку № 260, визначено у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема:
- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1.1. I. Загальні положення визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 21 визначено порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України
У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення (21.1.)
Відповідно до пункту 21.5. постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочиннихугруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.
д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби»  - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби.
VІ. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами першої чи апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні чи постанові суду або були відхилені ним; вирішувати питання про достовірність доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти їх (частина друга статті 341 КАС України).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги позивача та виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить із такого.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн за період з 12.02.2023 по 19.06.2023 відповідно до Постанови КМУ № 168 .
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позивач 12 лютого 2023 року отримав акубаротравму під час виконання бойового завдання, що підтверджується довідкою про обставини травми від 05.06.2023 № 680/у, а у спірні періоди (з 28.03.2023 по 05.05.2023, з 15.05.2023 по 30.05.2023 та з 05.06.2023 по 19.06.2023) перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок наслідків перенесеної травми, що підтверджується медичними документами. За висновком цього суду, постанова військово-лікарської комісії (ВЛК) від 02.11.2023 № 928, якою встановлено причинний зв`язок травми із захистом Батьківщини, є належною та достатньою правовою підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні.
Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку та відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що у спірні періоди позивач перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок захворювань, а не у зв`язку з безпосереднім лікуванням поранення (контузії, травми, каліцтва), тоді як право на додаткову винагороду до 100 000 грн закон пов`язує виключно з лікуванням саме поранення. За висновком апеляційного суду, захворювання та поранення не є тотожними поняттями, а довідка ВЛК, видана після виникнення спірних правовідносин, не підтверджує право позивача на виплату у спірні періоди.
Позивач у доводах касаційної скарги стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні наслідків поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.
Верховний Суд зазначає, що питання можливості отримання військовослужбовцями збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, у тому числі за період лікування досліджувалося судом, зокрема у постанові від 27 серпня 2025 року у справі № 280/7364/23. У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100 000,00 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Підставою для виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
Верховний Суд звернув увагу, що умовою її виплати є належне підтвердження фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з таким пораненням, а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Верховний Суд виснував, що предметом доказування у таких справах має бути з`ясування (у сукупності): за якій конкретний період позивач не отримав належні йому грошове забезпечення та додаткову винагороду; чи перебував він у спірний період на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних); якщо перебував на лікуванні, то з яких причин - зокрема, чи було це пов`язано з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими у зв`язку із захистом Батьківщини; чи проходив він у такому випадку саме стаціонарне лікування; чи перебував він після тяжкого поранення у відпустках за станом здоров`я за висновками (постановами) військово-лікарської комісії; та чим це все підтверджується.
Верховний Суд не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з таких підстав.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн на місяць підлягає виплаті військовослужбовцям за час їх перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення - за наявності відповідного підтвердження, зокрема висновків ВЛК та медичних документів.
З аналізу нормативного регулювання слідує, що саме військово-лікарська комісія у своїй постанові встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв. При цьому відповідне Положення розмежовує такі формулювання: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»; «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»; а також «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» та ін.
Саме формулювання постанови ВЛК має вирішальне значення для вирішення питання про право на виплату додаткової винагороди. Зокрема, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) кваліфіковане як пов`язане із захистом Батьківщини - виплата здійснюється. Натомість, якщо встановлено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язане лише з виконанням обов`язків військової служби (поза бойовими діями) або взагалі не пов`язане з проходженням військової служби - підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн відсутні.
Постанова КМУ № 168 чітко передбачає, що додаткова винагорода виплачується саме за перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, виключно у зв`язку з лікуванням поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.
Судом першої інстанції встановлено, що довідкою про обставини травми від 05.06.2023 № 680/у підтверджено, що позивач 12 лютого 2023 року одержав акубаротравму під час виконання бойового завдання, внаслідок обстрілу противником та вибуху, в районі населеного пункту Красна Гора Донецької області. Травму отримано під час захисту Батьківщини, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 141 від 08.03.2023. Така травма, не пов`язана з учиненням кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком дій у стані сп`яніння чи навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Згідно з медичними документами позивач перебував на стаціонарному лікуванні у спірні періоди: з 28.03.2023 по 05.05.2023 (діагноз у виписному епікрізі: порушення адаптації, уточнений діагноз - наслідки перенесеної акубаротравми від 12.02.2023); з 15.05.2023 по 30.05.2023 (діагноз: ускладнений остеохондроз, наслідок перенесеної акубаротравми від 12.02.2023); з 05.06.2023 по 19.06.2023 (діагноз: наслідки перенесеної акубаротравми від 12.02.2023).
Постановою ВЛК від 02.11.2023 № 928 встановлено причинний зв`язок акубаротравми позивача із захистом Батьківщини.
Отже, помилковим є висновок апеляційного суду про те, що лікування захворювань, які не є наслідками поранення, не охоплюється поняттям «лікування у зв`язку з пораненням». Для виплати додаткової винагороди достатньо встановлення факту пов`язаності поранення із захистом Батьківщини та підтвердження, що подальше лікування здійснювалося як наслідок цього поранення.
Формулювання пункту 1 Постанови КМУ № 168 «у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини» охоплює не лише безпосереднє лікування самої травми, але й лікування її наслідків, включаючи захворювання, що виникли внаслідок травми. Інше тлумачення позбавляло б військовослужбовців права на додаткову винагороду у випадках, коли первинна травма не потребує тривалого стаціонарного лікування, але спричиняє хронічні захворювання, що потребують повторних госпіталізацій.
У цій справі позивач отримав акубаротравму 12.02.2023 під час захисту Батьківщини, що підтверджено довідкою № 680/у та постановою ВЛК від 02.11.2023. Медичні документи (виписні епікризи, виписки з медичних карт) прямо вказують, що діагнози, з якими позивач перебував на стаціонарному лікуванні у спірні періоди (порушення адаптації, остеохондроз), є наслідками перенесеної акубаротравми від 12.02.2023. Отже, таке лікування є лікуванням у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Оскільки висновком ВЛК підтверджено прямий зв`язок травми із захистом Батьківщини, а захворювання та стаціонарне лікування є прямим наслідком цієї травми, підстава для виплати додаткової збільшеної винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 зберігається протягом усього періоду лікування - адже особа перебуває на стаціонарному лікуванні саме у зв`язку з тією самою травмою, що підтверджена висновком ВЛК. Переривати виплату чи відмовляти в ній лише через те, що поточний медичний діагноз формулюється як «захворювання», а не «травма», є формальним підходом, що суперечить суті норми - адже причинно-наслідковий зв`язок з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, не перервався та встановлений постановою ВЛК.
Оскільки позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини, вирішальним для виплати додаткової винагороди є встановлення ВЛК причинного зв`язку такого поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, що прямо передбачено Постановою КМУ № 168 та має бути підтверджено відповідними медичними документами.
Верховний Суд звертає увагу, що Постанова КМУ № 168 не вимагає безперервного перебування на стаціонарному лікуванні безпосередньо з моменту отримання поранення. У разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за медичними показниками, пов`язаними з раніше отриманим пораненням (контузією, травмою), що пов`язане із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі до 100 000 грн.
Помилковим є також висновок апеляційного суду про те, що довідка військово-лікарської комісії від 02.11.2023, видана після спірних періодів, не підтверджує право позивача на виплату. Дата видання постанови ВЛК не впливає на право військовослужбовця на виплату додаткової винагороди за періоди, коли фактично існували підстави для її нарахування. Постанова ВЛК підтверджує причинний зв`язок травми із захистом Батьківщини, який існував з моменту отримання травми, а не з моменту офіційного оформлення документа.
Згідно з пунктом 21.7 Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми. У цій справі довідка про обставини травми від 05.06.2023 № 680/у містить інформацію про те, що травма отримана під час захисту Батьківщини, а постанова ВЛК від 02.11.2023 лише офіційно підтверджує цей причинний зв`язок. Відтак підстави для виплати додаткової винагороди існували з моменту перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а не з моменту видання постанови ВЛК.
Щодо посилань відповідача на те, що у спірні періоди позивач лікувався (перебував на стаціонарному лікуванні) внаслідок захворювань, а не у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) (акубаротравми), Верховний Суд зазначає, що такий підхід є формальним та не враховує медичний причинно-наслідковий зв`язок між первинною травмою та подальшими захворюваннями. Медичні документи підтверджують, що захворювання, з приводу яких позивач перебував на стаціонарному лікуванні, виникли саме внаслідок акубаротравми від 12.02.2023. Тому лікування таких захворювань є лікуванням наслідків поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Отже, лікування захворювань, які виникли як наслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, є лікуванням наслідків такого поранення, а тому посилання відповідача на лікування позивача з приводу захворювання як підставу для відмови є безпідставним.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сукупність таких документів, як довідка про обставини травми від 05.06.2023 № 680/у, медичні виписки та епікризи, постанова військово-лікарської комісії від 02.11.2023 № 928, підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з наслідками поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
На підставі наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки помилково тлумачив поняття «лікування у зв`язку з пораненням», необґрунтовано протиставив поняття «поранення» та «захворювання - наслідок поранення», та не врахував усталену практику Верховного Суду щодо застосування норм Постанови КМУ № 168, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди.
Доводи, викладені у касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції помилково застосував норми матеріального права, знайшли своє підтвердження.
За правилами статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З урахуванням вказаного Верховний Суд зазначає про те, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законне рішення суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку по суті спору в цій справі.
Зважаючи на викладене та відповідно до приписів статті 352 КАС України, постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року підлягає скасуванню, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року - залишенню в силі.
VI. Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року скасувати, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 600/367/24 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.М. Соколов М.В. Білак   Л.О. Єресько