УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №320/25852/24
касаційне провадження № К/990/5550/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Управління) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі №320/25852/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1225/Ж10/31-00-04-01-05-31 від 13.05.2024.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025 апеляційну скаргу Управління залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що письмові докази відповідача не містять вмотивованих доводів та не свідчать про встановлення контролюючим органом причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті збройної агресії РФ, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання ним податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку. Жодних зауважень щодо достовірності, обґрунтованості та належності наданих позивачем документів з боку контролюючого органу не встановлено. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент прийняття контролюючим органом оскаржуваного ППР, позивач мав можливість своєчасно виконувати свої податкові обов`язки.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління подало касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - суд апеляційної інстанцій застосував норми пункту 57.1 статті 57, пункту 87.9 статті 87, пунктів 124.1, 124.2, 124.3 статті 124, статті 126, підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки, враховуючи знаходження значної кількості активів Товариства на тимчасово окупованій території в м. Херсон та зважаючи на відсутність порядку про неможливість виконання обов`язків платника позивач, як платник податків, здійснив всі належні дії щодо повідомлення податкового органу про неможливість своєчасно виконувати свої податкові обов`язки, в тому числі щодо дотримання ним строків сплати податкових зобов`язань. Звертає увагу суду, що з огляду на зміст юридичної відповідальності у вигляді штрафу згідно з пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України за порушення строків сплати грошових зобов`язань платник не може бути визнаний правомірно притягнутим до вказаної відповідальності в період часу тимчасової окупації ворогом території України за адресою місцезнаходження виробничих та майнових активів платника податків - ТОВ «Українська агропромислова група» в м. Херсон (територія Херсонського морського торговельного порту) через відсутність вини у невиконанні (неналежному виконанні) відповідного податкового обов`язку. 

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16, від 18.03.2025 у справі № 520/24329/23. Суд, зокрема зазначив, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач мав можливість своєчасно виконувати свої податкові обов`язки.

Так, у постановах від 05.12.2023 у справі №917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 Верховний Суд зазначив, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05.10.2023 у справі №520/14773/21, від 19.08.2022 у справі №818/2429/18, від 17.06.2020 у справі №812/677/17, від 03.09.2019 у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку. 

При цьому Верховний Суд у постанові від 18.03.2025 у справі № 520/24329/23 зауважив, що наявність сертифіката (висновку, довідки), виданого Торгово-промисловою палатою, не є беззаперечним та єдиним доказом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Водночас, необхідним є дослідження саме сукупності доводів і доказів, якими заінтересована особа обґрунтовує вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на можливість виконання нею, зокрема, щодо своєчасного виконання вимог податкового законодавства.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції в частині застосування норм пункту 57.1 статті 57, пункту 87.9 статті 87, пунктів 124.1, 124.2, 124.3 статті 124, статті 126, підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» у справі, у якій подано касаційну скаргу відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у подібних правовідносинах.

Отже, Верховний Суд вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки судів першої і апеляційної інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова