ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року
м. Київ
справа № 725/722/24
провадження № 51-4927км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Чернівецького районного суду м. Чернівців від 10 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 72023261000000001, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Снятина Снятинського району 
Івано-Франківської області, який зареєстрований ( АДРЕСА_1 ) та проживає ( АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Історія справи і установлені судами першої та апеляційної інстанції обставини 
За вироком Чернівецького районного суду м. Чернівців від 10 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
Органи досудового розслідування обвинувачували  ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, за таких обставин.
У період із 04 лютого до 01 жовтня 2021 року ОСОБА_7 , будучи службовою особою суб?єкта господарської діяльності - керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «ЧОЕК»), діючи умисно в інтересах останнього та з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи про відсутність коливань на ринку електроенергії, діючи відповідно до свого злочинного плану, в порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про закупівлі» та п. 5.2 договору № 69, ініціював підвищення ціни електроенергії та незаконно уклав додаткові угоди № 1-3, 5 на підвищення ціни, в результаті чого незаконно заволодів грошовими коштами Комунального підприємства «Чернівціводоканал» (далі - КП «Чернівціводоканал»), виділеними з бюджету на закупівлю електроенергії для забезпечення водопостачання міста, на загальну суму 8 612 303,95 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах.
Крім того, в зазначений вище період ОСОБА_7 , будучи керівником 
ТОВ «ЧОЕК», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи про відсутність коливань на ринку електроенергії, діючи відповідно до свого злочинного плану, в порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про закупівлі» та п. 5.2 договору № 69, видав завідомо неправдиві офіційні документи - листи від імені ТОВ «ЧОЕК» від 10 лютого 
2021 року № 2746, від 17 лютого 2021 року № 3188, від 18 березня 2021 року 
№ 4824, від 03 серпня 2021 року № 9106 та від 16 серпня 2021 року № 10513/137, до яких внесено недостовірні відомості щодо наявності коливань на ринку електроенергії та які в подальшому використав як підставу для укладення додаткових угод № 1-3, 5 та безпідставного збільшення ціни на електроенергію за договором від 04 лютого 2021 року № 69 на 36,5 %, що спричинило тяжкі наслідки у сумі 8 612 303,95 грн.
Отже, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, за кваліфікуючими ознаками: видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 12 листопада 2025 року вирок районного суду залишив без змін.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, прокурор подав касаційну скаргу, у якій просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи про допущення судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які призвели до безпідставного виправдання особи у цьому кримінальному провадженні.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Суть доводів касаційної скарги прокурора зводиться до того, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для кримінального провадження, оскільки, на думку касатора, в матеріалах кримінального провадження наявна достатня сукупність доказів вини 
ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка, за умови належного дослідження доказів, повністю підтверджує вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Указує, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а ухвалені судові рішення - вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
При цьому прокурор стверджує, що районний суд у своєму рішенні посилався на привласнення грошових коштів ОСОБА_7 , тим самим вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки ці обставини не ставилися йому у провину. 
Також прокурор указує, що районний суд у своєму рішенні не дав оцінки таким доказам, як:
- акт перевірки закупівлі електроенергії у КП «Чернівціводоканал» від 17 травня 2022 року № 31-34/1;
- висновок судово-економічної експертизи від 18 серпня 2023 року № 30;
- договір про постачання електроенергії від 04 лютого 2021 року № 69.
Також стверджує про відсутність у рішенні районного суду будь-якої оцінки як доказів цінових довідок про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу наперед» (т. 2, а. п. 133, 154, 155, 171, 190, 192, 194, 199) та висновку почеркознавчої експертизи від 22 листопада 2023 року № 31 (т. 4, а. п. 162-168).
Про ці обставини зазначалося в апеляційній скарзі, що, на переконання прокурора, залишилося без належної оцінки апеляційного суду, при цьому апеляційний суд, усупереч вимогам статей 404 КПК України, не дослідив доказів, не з`ясував обставин, які мають істотне значення для справи, тому ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник просить залишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні прокурор частково підтримав подану касаційну скаргу, а виправданий та його захисник заперечили щодо її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених в оскаржуваному судовому рішенні, а невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам справи, на що є посилання у касаційній скарзі прокурора, не може бути предметом перегляду в касаційному суді.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У частині 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
За нормами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень
Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, і в ньому повинно бути наведено наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo» (у випадку сумніву - на користь обвинуваченого), згідно з яким під час оцінювання доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу. 
Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин виключає будь-яке інше розуміння, пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
Стаття 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) КК України, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України у судовому засіданні перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, належно оцінив як кожен окремо з точки зору допустимості, належності, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності, навів детальний аналіз досліджених доказів та дійшов обґрунтованого висновку, що прокурор не довів у суді наявність у діях  ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Сторона обвинувачення не погодилася з таким рішенням і звернулася до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою на виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 .
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.
За правилами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у кримінальному провадженні матеріалами та дати на них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Разом з тим варто підкреслити, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону тягар доведення обґрунтованості обвинувачення, а отже і надання доказів винуватості, покладено на сторону обвинувачення.
Так, згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено 
не було. 
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Очевидно, що предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа, оскільки кримінальні правопорушення різняться за об`єктом, об`єктивною та суб`єктивною сторонами, суб`єктом. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) КК України, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 191 КК України кримінально караними діяннями визнаються дії, передбачені частинами 1-4 цієї статті, якщо вони вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою. У свою чергу, частина 2 ст. 191 КК України передбачає, зокрема, такі дії, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Таким чином, заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, кваліфікується за ч. 5 ст. 191 КК України. 
Колегія суддів акцентує на тому, що особа може бути засуджена, лише якщо доведено, що вона вчинила діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, визначений кримінальним законом. Для визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого злочину мають бути встановлені всі його складові, і недоведеність будь-якої з них означає відсутність в діях особи складу цього злочину.
Обов`язковими суб`єктивними ознаками заволодіння майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, у долі яких зацікавлений винуватий.
При цьому визначальною ознакою, яка виокремлює (відмежовує) заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем від інших форм посягання на чужу власність, є те, що безоплатне обернення чужого майна на користь винної особи чи на користь іншої особи (осіб) відбувається через умисне протиправне використання можливостей службового становища. Злочинне використання службового становища може виявлятися у формі рішень, вказівок чи іншої спонукальної (зобов`язальної тощо) інформації.
Як установила колегія суддів з матеріалів цього кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він,будучи службовою особою суб?єкта господарської діяльності - керівником ТОВ «ЧОЕК», діючи умисно в інтересах ТОВ «ЧОЕК» та з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи про відсутність коливань на ринку електроенергії, діючи відповідно до свого злочинного плану, в порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону України «Про закупівлі» та п. 5.2 договору № 69, ініціював підвищення ціни електроенергії та незаконно уклав додаткові угоди № 1-3, 5 на підвищення ціни, в результаті чого незаконно заволодів грошовими коштами КП «Чернівціводоканал», виділеними з бюджету на закупівлю електроенергії для забезпечення водопостачання міста, на загальну суму 8 612 303,95 грн. 
Мотивуючи своє рішення про виправдання ОСОБА_7 , районний суд, оцінивши надані стороною обвинувачення докази, дійшов висновку про те, що належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, суду надано не було.
У результаті апеляційної перевірки виправдувального вироку щодо 
ОСОБА_7 апеляційний суд вважав правильним такий висновок районного суду.
Під час судового розгляду районний суд допитав: 
- ОСОБА_7 , який вину не визнав, вказав, зокрема, на те, що під час укладення договору та додаткових угод, ним були дотримані всі умови. Крім того, всі надіслані ним пропозиції у листах від імені ТОВ «ЧОЕК» зроблено на підставі довідок торгово-промислової палати та в межах цін на електроенергію на ринку на той момент, розглянуто в КП «Чернівціводоканал» його спеціалістами і по кожній додатковій угоді не було зауважень про невідповідність;
- свідка ОСОБА_8 , яка повідомила, що працює в КП «Чернівціводоканал» енергоменеджером. У 2021 році ТОВ «ЧОЕК» виграло тендер, та з 01 березня 
2021 року почали постачати електроенергію, про укладені додаткові угоди не знала. Стосовно третьої додаткової угоди повідомила, що постачальник надіслав документи про ціну, їй було відомо, що ціна на електроенергію могла збільшити не більше ніж на 10 %. З керівником ТОВ «ЧОЕК» зустрічалася, обговорювали формулювання ціни. Під час обговорення питання стосовно ціни в кабінеті був 
ОСОБА_7 , який запросив також своїх працівників, ті роз`яснили про склад ціни. Тиску зі сторони директора ТОВ «ЧОЕК» не було ніколи. Усі пропозиції до додаткових угод приймалися і обговорювалися колегіально. Тиску чи пропозицій від ОСОБА_7 ні їй, ні іншим особам щодо неправомірної вигоди не надходило. Керівник надавав договір юристу, який міг надати його іншим спеціалістам для перевірки на відповідність;
- свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що ТОВ «ЧОЕК» виграло тендер на постачання електричної енергії КП «Чернівціводоканал». З 01 березня по 07 квітня виконував обов`язки керівника КП «Чернівціводоканал». В період виконання ним обов`язків були надані документи на укладення додаткових угод, оскільки зросла ціна. Пропозицію розписав на юридичний відділ, тендерну комісію і головного енергоінженера, які вказали на необхідність підвищення цін. Був у ТОВ «ЧОЕК» з ОСОБА_7 , жодного тиску з його сторони не було чи будь-яких обіцянок, відкату. Вказував, що обставини тендера йому невідомі. Він був присутнім під час укладення третьої додаткової угоди. Перед її укладенням ТОВ «ЧОЕК» попередньо надіслано проєкт угоди, яку перевірили спеціалісти, та потім було прийнято колегіальне рішення;
- свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні суду повідомив, що на той час працював головним енергетиком у КП «Чернівціводоканал», був членом тендерного комітету. Зазначив, що у 2021 році тендер виграло ТОВ «ЧОЕК», дав пропозицію щодо кількості енергії, необхідної на 2021 рік, і ставили ціну, яка діяла на час проведення тендеру. Про додаткові угоди зазначив, що договором були передбачені жорсткі умови, тому з березня укладали додаткові угоди. Про них дізнався, коли укладали третю угоду, про попередні дві йому невідомо. Голова тендерного комітету приймає рішення, оскільки перші дві додаткові угоди укладено до початку виконання договору. Тиску, жодних пропозицій від ОСОБА_7 не надходило;
- свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що з початку 2021 року працював начальником відділу та виконував обов`язки директора КП «Чернівціводоканал». Зазначив, що підписував дві додаткові угоди, які надіслало ТОВ «ЧОЕК», вказав, що розписував отримані листи від ТОВ «ЧОЕК» щодо пропозиції про підвищення цін на постачання електроенергії на юристів КП «Чернівціводоканал», які перевіряли надані пропозиції на відповідність вимогам законодавства. Крім того, зазначив, що підписав додаткові угоди, оскільки юристи сказали, що угоди необхідно підписати;
- свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що обіймає посаду генерального директора КП «Чернівціводоканал» з квітня 2021 року та заступив на посаду із чинним договором, а вже п`ята угода була ним підписана. В ній була збільшена ціна. Укладенню угоди передував детальний аналіз ринку, також вказував, що отримали три попередження про відключення підприємства від електроенергії. З ОСОБА_7 спілкувався під час укладення п`ятої додаткової угоди, і з його сторони було наполегливе прохання про підписання угоди 
КП «Чернівціводоканал», оскільки ТОВ «ЧОЕК» не може постачати електроенергію на збиток. По п`ятій угоді всі умови відповідали дійсності, ціна відповідала ринку, оскільки та підвищилася на 43 %. ТОВ «ЧОЕК» направляло багато попереджень, однак жодне не було виконано та КП «Чернівціводоканал» жодного разу не було відключено від електропостачання;
- свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що в кінці 2020 року працював начальником корегувальної роботи юридичного відділу підприємства. У цей період КП «Чернівціводоканал» (у кінці 2020 року) провело тендер, де торги виграло ТОВ «ЧОЕК». Додаткові угоди були надіслані ТОВ «ЧОЕК» та під час укладання угод були консультації з представниками Чернівецької міської ради, проведено перевірку цін на ринку, розглянуто спільно з іншими працівниками моменти підписання. Перша і друга додаткові угоди були підписані після підписання основного договору, третя - через 1 місяць після підписання інших двох угод. Зі сторони ОСОБА_7 тиску не було, однак було сказано, що якщо не буде підписана додаткова угода, то розірве договір і вони не будуть постачати електроенергію. У ході тендеру ТОВ «ЧОЕК» надавало найнижчу ціну. 
Оцінюючи зазначені вище показання свідків, районний суд резюмував, що допитані у справі свідки з числа працівників КП «Чернівціводоканал» зазначили, що перед укладанням додаткових угод № 1-3, 5, якими була підвищена ціна електроенергії, передували консультації, перевірка працівниками цього підприємства дійсності коливань ціни електроенергії на ринку, а також даних, зазначених у довідках торгово-промислової палати, які надавались з пропозиціями ТОВ «ЧОЕК» про укладання додаткових угод. 
Тож за результатами судового розгляду районний суд дійшов висновку про те, що рішення про укладання всіх додаткових угод приймалось колегіально після підтвердження коливання ціни у бік збільшення та за погодженням. Будь-яких пропозицій неправомірної вигоди під час тендерних процедур, а потім під час підписання додаткових угод, а також тиску або обману в частині реальної зміни ціни у бік збільшення зі сторони ОСОБА_7 не було.
Отже, з огляду на викладені вище обставини, які встановлені районним судом, здійснення зміни цін за електроенергію у бік збільшення здійснювалося виключно після попереднього погодження з відповідними посадовими особами КП «Чернівціводоканал».
На переконання колегії суддів, ця обставина була достатньою для визнання судом дій ОСОБА_7 правомірними, оскільки вочевидь вчинення ним дій на направлення відповідних листів з метою укладення додаткових угод було би неможливим без згоди на їх укладення шляхом підписання уповноваженою на те особою КП «Чернівціводоканал».
Крім того, інкриміноване особі заволодіння майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, полягає в тому, що службова особа, здійснюючи заволодіння майном, використовує надані їй правовим актом повноваження всупереч інтересам служби. Водночас використання службового становища за змістом включає в себе використання службовою особою адміністративно-господарських або організаційно-розпорядчих функцій. 
Отже, службова особа повинна мати повноваження (компетенцію) з розпорядження чи управління майном (коштами), заволодіння яким їй інкримінується, або ж право дати вказівку підлеглій особі, яка має згадані повноваження, тобто наділена правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Судами проаналізовано повноваження директора ТОВ «ЧОЕК», і встановлено відсутність будь-яких повноважень з розпорядження чи управління коштами КП «Чернівціводоканал».
Колегія суддів при цьому враховує висновки, висловлені в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 серпня 2018 року у справі 
№ 0912/1638/12  (провадження № 51-2735км18), про те, що на відміну від привласнення чи розтрати предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні.
Крім того, у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела будь-якої злочинної змови між службовими особами КП «Чернівціводоканал» та ОСОБА_7 як керівником ТОВ «ЧОЕК», спрямованої на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.
Так, районний суд констатував, що стороною обвинувачення не було встановлено будь-яких фактів злочинної змови між службовими особами 
КП «Чернівціводоканал» як замовника і розпорядника бюджетних коштів та постачальником ТОВ «ЧОЕК». Перед укладанням додаткових договорів проводилося відповідне листування, пов?язане з виконанням договору, рішення про підвищення ціни прийнято колегіально після підтвердження коливань ціни електроенергії на ринку, тобто відносини між суб?єктами мали характер звичайних господарських. Кошти ТОВ «ЧОЕК» отримувало за фактом спожитої 
КП «Чернівціводоканал» електроенергії в результаті законної комерційної діяльності з поставки товару (електроенергії) на підставі договірних відносин. Також цей суд установив, що предмет укладених договорів не був нетиповим, таким, що явно виходив би за межі звичайної статутної діяльності як підприємства-споживача, так і підприємства-постачальника. Проведеним досудовим розслідуванням та судовим розглядом не встановлено фактів можливого виведення коштів через удавані чи безпідставні (нецільові) угоди або операції, що могло би свідчити про протиправне їх заволодіння. Дії осіб, спрямовані на укладення та виконання господарських договорів, самі собою не становлять складу кримінального правопорушення.
Також колегія суддів нагадує, що обов`язковою складовою злочину, передбаченого ст. 191 КК України, є наявність в обвинуваченої особи спеціальних повноважень щодо розпорядження відповідним майном. У разі обвинувачення за цією нормою закону необхідно доводити, що обвинувачений мав такі повноваження або мав владні повноваження, які давали можливість впливати на осіб, яким майно ввірено чи у віданні яких воно перебуває, що узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 квітня 2024 року у справі № 404/6810/20, провадження 
№ 51-4201км23; від 16 жовтня 2025 року у справі № 161/21477/20, провадження № 51-42км25. 
У цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не тільки не довела, але й не намагалася довести той факт, що виправданий, з огляду на службове становище, мав можливість впливати на управління коштами 
КП «Чернівціводоканал» і використав цю можливість, зокрема для власного збагачення.
Так, районний суд за результатами судового розгляду установив, що 
ОСОБА_7 був директором ТОВ «ЧОЕК», його службові повноваження обмежувалися лише управлінням майном, яке перебувало у володінні вказаного товариства. Жодної можливості управляти або розпоряджатися майном КП «Чернівціводоканал» у нього не було та не могло бути. 
Кошти за спожиту електроенергію надходили від КП «Чернівціводоканал» до ТОВ «ЧОЕК» у вигляді сплати за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування банком сум з рахунка платника на рахунок одержувача коштів.
До того ж стороною обвинувачення не доведено та під час судового розгляду не встановлено будь-яких фактів необґрунтованого розподілу отриманих в якості сплати за спожиту електроенергію коштів, їх виведення з рахунку ТОВ «ЧОЕК» через фіктивні фінансово-господарські операції.
Таким чином, районний суд дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суд, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом наявності в діях  ОСОБА_7  прямого умислу, корисливого мотиву та корисливої мети на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великому розмірі.Більше того, надані прокурором докази жодним чином не доводять фактів злочинної змови між службовими особами КП «Чернівціводоканал» як замовника і розпорядника бюджетних коштів та постачальником електроенергії ТОВ «ЧОЕК». 
Тож районний суд дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 
ст. 191 КК України, із чим погодився апеляційний суд і погоджується колегія суддів.
Доводи прокурора в цій частині є голослівними. 
Щодо тверджень прокурора про те, що районний суд у своєму рішенні не дав оцінки доказам, зокрема акту перевірки закупівлі електроенергії у 
КП «Чернівціводоканал» від 17 травня 2022 року № 31-34/1, висновку 
судово-економічної експертизи від 18 серпня 2023 року № 30, договору про постачання електроенергії від 04 лютого 2021 року № 69, колегія суддів зазначає таке.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів установила, що районний суд дослідів акт Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області від 17 травня 2022 року № 31-34/1, складений за результатами перевірки закупівлі електричної енергії у 
КП «Чернівціводоканал» під час застосування процедури відкритих торгів 
№ UA-2020-11-10-004610-с.
Так, в акті засвідчено про допущення порушень Замовником 
- КП «Чернівціводоканал», а саме з боку начальника підприємства 
КП «Чернівціводоканал» ОСОБА_14 , в. о. начальника ОСОБА_11 та 
в. о. начальника ОСОБА_9 як розпорядників бюджетних коштів та коштів 
КП «Чернівціводоканал». Водночас в описовій частині акта зазначено про наявність підстав у Замовника про внесення змін до істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару до 10 % у додатковій угоді від 
27 серпня 2021 року № 5, оскільки в періоді між укладанням додаткових угод 
№ 3 та 5 на ринку спостерігалося зростання середньозважених цін на електричну енергію. Проте, враховуючи, що додаткові угоди № 1-3 укладено зазначеними вище особами з порушенням норм Закону № 922, то укладення додаткової угоди № 5 призвело до недотримання вимог Закону № 922 в частині збільшення ціни за одиницю товару на 10 %. Тож порушення допущено генеральним директором підприємства ОСОБА_12 , який підписав додаткову угоду № 5 (т. 3, 
а. п. 16-35).
Оцінюючи зазначений вище акт, районний суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що цим актом не встановлено будь-яких порушень з боку директора ТОВ «ЧОЕК» ОСОБА_7 .
Також колегія суддів зауважує, що районний суд дав оцінку даним, отриманим у результаті проведеної судово-економічної експертизи від 18 серпня 
2023 року № 30 (т. 4, а. п. 117-136) та встановив, що на аркуші16 експертизи (т. 4 
а. п. 132) експертом в абз.2 зазначено, що в період між укладанням додаткових угод від 23 березня 2021 року № 3 та від 27 серпня 2021 року № 5 на ринку електроенергії спостерігалося коливання середньозважених цін на електроенергію та, враховуючи значне зростання середньозваженої ціни в серпні 2021 року, у ТОВ «ЧОЕК» були підстави для внесення змін до договору від 
04 лютого 2021 року № 69 в частині збільшення ціни товару не більше ніж на 
10 %. Отже, експерт визнав наявність підстав (правомірність) укладення додаткової угоди № 5. Водночас у висновку (відповіді на третє питання) експерт виснував про надлишкове перерахування коштів КП «Чернівціводоканал» на розрахунковий рахунок ТОВ «ЧОЕК» без урахування підвищення ціни за одиницю товару (1 кВт/год електричної енергії) згідно з умовами додаткових угод, у т. ч. додаткової угоди № 5, в загальній сумі 8 612 303,95 грн із ПДВ. Таким чином, експерт допустив суперечність у власних висновках, адже, визнаючи правомірним підвищення ціни за додатковою угодою № 5, він не повинен був брати її до уваги (включати) під час розрахунку надлишково сплачених коштів. Крім того, відповідно до таблиці 3 (т. 4, а. п. 134) дослідницької частини випливає, що після звільнення ОСОБА_7 (12 жовтня 2021 року) на виконання договору № 69 КП «Чернівціводоканал» на рахунок ТОВ «ЧОЕК» були перераховані грошові кошти в загальній сумі 10 928 464,21 грн за платіжними дорученнями від 
21 жовтня 2021 року № 8264, від 28 жовтня 2021 року № 8446, від 29 жовтня 
2021 року № 8457, від 30 листопада 2021 року № 8945, від 30 листопада 2021 року № 8949, від 15 грудня 2021 року № 9104. Разом з тим ОСОБА_7 обвинувачується в заволодінні коштами в загальній сумі 8 612 303,95 грн. Натомість експертом не виокремлено відповідно до додаткових угод і не встановлено органом досудового розслідування, які надлишкові суми були перераховані ТОВ «ЧОЕК» до звільнення ОСОБА_7 , враховуючи визнання правомірності додаткової угоди № 5, при якій відбулося суттєве збільшення ціни за 1 кВт/год електроенергії, та перерахування значної суми, а саме: 10 928 464,21 грн, тобто більше ніж 8 612 303,95 грн, після його звільнення. Отже, вказаний висновок викликає розумний сумнів щодо його правильності, а відповідно до 
ст. 17 КПК України та ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (т. 4, а. п. 117-136).
За наведених обставин районний суд не висловлювався щодо належності та допустимості цього висновку як доказу, оскільки це питання не позначилося на висновках цього суду про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 
До того ж колегія суддів зауважує, що районний суд у своєму рішенні встановив, що в основу обвинувачення було покладено обставини укладення та виконання договорів між суб?єктами господарювання, предмет яких не був нетиповим, таким, що явно виходив би за межі звичайної статутної діяльності як підприємства-споживача, так і підприємства-постачальника. 
Варто зауважити, що наявність порушень укладеного договору про постачання електроенергії від 04 лютого 2021 року № 69 не включає можливості кваліфікації діяння ОСОБА_7 як злочинного заволодіння майном, оскільки не є частиною реалізації умислу особи на таке заволодіння.
Тож, враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає будь-яких порушень з боку суду першої інстанції в цій частині.
Тому доводи касаційної скарги прокурора про протилежне є надуманими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Також колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи прокурора про відсутність у рішенні районного суду будь-якої оцінки як доказів цінових довідок про середньозважену ціну електричної енергії на ринку «на добу наперед» 
(т. 2, а. п. 133, 154, 155, 171, 190, 192, 194, 199) та висновку почеркознавчої експертизи від 22 листопада 2023 року № 31 (т. 4, а. п. 162-168), оскільки прокурор у своїй касаційній скарзі формально посилається на ці докази, не зазначаючи, що мав з`ясувати суд під час дослідження цих доказів та яку роль вони відіграють у вирішенні питання щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих кримінальних правопорушень. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що твердження прокурора про те, що районний суд у своєму рішенні посилався на привласнення грошових коштів 
ОСОБА_7 тим самим вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки ці обставини не ставилися йому у провину, є безпідставними, адже 
посилання в мотивувальній частині вироку на незазначення того, яким чином ОСОБА_7 привласнив грошові кошти у вигляді сплати за спожиту електроенергію, не може бути розцінене як вихід за межі висунутого обвинувачення, через те, що це жодним чином не впливає та не змінює змісту встановлених судом обставин.
Також колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновок районного суду, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у службовому підробленні листів від імені ТОВ «ЧОЕК», а саме у видачі завідомо неправдивих офіційних документів - листів від імені ТОВ «ЧОЕК» від 10 лютого 2021 року № 2746, від 17 лютого 2021 року № 3188, від 18 березня 2021 року 
№ 4824, від 03 серпня 2021 року № 9106 та від 16 серпня 2021 року № 10513/137, до яких внесені недостовірні відомості щодо наявності коливань на ринку електроенергії та які в подальшому використав як підставу для укладення додаткових угод № 1-3, 5 та безпідставного збільшення ціни на електроенергію за договором від 04 лютого 2021 року № 69 на 36,5 %, що спричинило тяжкі наслідки у сумі 8 612 303,95 грн; дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 
ст. 366 КК України.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 366 КК України кримінальна відповідальність настає в разі вчинення однієї з альтернативних дій: а) складання неправдивого офіційного документа; б) видача неправдивого офіційного документа; 
в) внесення до офіційного документа неправдивих відомостей; г) інше підроблення офіційного документа. 
Складання неправдивих офіційних документів означає повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам. 
Внесення до документів неправдивих відомостей - це внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності. 
Видача неправдивих документів означає надання (передачу) його фізичним або юридичним особам або випуск для використання такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності і який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою.

Необхідно підкреслити те, що упостанові від 15 лютого 2021 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа 
№ 727/5768/18, провадження № 51-1328кмо19) висловила позицію щодо предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, яким є офіційний документ. Так, у примітці до ст. 358 КК України визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених нижче критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Передусім офіційний документ як предмет злочину має відповідати таким ознакам: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності.
Що стосується матеріалів цього кримінального провадження, то з них убачається, що сторона обвинувачення, в якості предмета кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, вказує на листи ОСОБА_7 від імені ТОВ «ЧОЕК» від 10 лютого 2021 року № 2746, від 17 лютого 2021 року № 3188, від 18 березня 2021 року N? 4824, від 03 серпня 2021 року № 9106 та від 16 серпня 2021 року № 10513/137.
Наведеними листами ТОВ «ЧОЕК» звернулося до КП «Чернівціводоканал» з пропозицією укладення низки додаткових угод та внесення змін до укладеного договору закупівлі електроенергії від 04 лютого 2021 року № 69.
В якості підстави підвищення ціни до даних листів долучались довідки Чернівецької торгово-промислової палати від 10 лютого 2021 року № 150/1 та 150/2, від 17 лютого 2021 року № 177/1 і 177/2, від 17 березня 2021 року № 356/1, від 02 серпня 2021 року № 927/1, 927/2 та 927/3, в яких відображено середньозважену ціну електричної енергії «на добу наперед».
Врахувавши наведене вище, районний суд зауважив, що в цьому випадку листи від імені ТОВ «ЧОЕК» є звичайними листами-пропозиціями про укладення додаткових угод, а отже, не містять обов?язкових ознак, наведених у примітці до ст. 358 КК України, оскільки пропозиція не має юридичної сили, не засвідчує юридичних фактів і є лише підготовчим етапом до укладення додаткової угоди.
Також цей суд зауважив, що офіційним документом може вважатися вже укладена угода після її підписання сторонами.
Разом з тим районний суд зазначив, що вказані листи-пропозиції не є самодостатніми документами, а були видані в частині показників змін цін на електроенергію на підставі цінових довідок Чернівецької торгово-промислової палати, які перелічено вище.
Отже, районний суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_7 немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, у зв?язку з відсутністю обов?язкової складової - предмета вказаного правопорушення з урахуванням змісту зазначених вище листів.
Зі свого боку апеляційний суд констатував, що висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, у зв`язку з відсутністю обов`язкового елементу складу злочину - предмета зазначеного правопорушення є правильними, належно мотивованими та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. 
За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обвинувачення в цій частині також не доведено поза розумним сумнівом.
Тому доводи касаційної скарги прокурора про протилежне є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
У тому числі колегія суддів відхиляє довід прокурора про те, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 404 КПК України не дослідив доказів, не з`ясував обставин, які мають істотне значення для справи, оскільки згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням сторони повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, є обов`язковим лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повно або з порушеннями. 
Колегія суддів наголошує на тому, що у касаційній скарзі прокурор 
не зазначає, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, залишилися недослідженими і які дії чи рішення суду першої інстанції завадили стороні обвинувачення їх дослідити. 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію. 
При цьому апеляційний суд не виявив порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених судом першої інстанції доказів.
Отже, колегія суддів не встановила за доводами касаційної скарги прокурора істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржених судових рішень.
Не констатовано і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування судових рішень, під час перевірки цього кримінального провадження колегія суддів не встановила. 
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу прокурора має бути залишено без задоволення, а оскаржувані судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК України, Суд
ухвалив: 
Вирок Чернівецького районного суду м. Чернівців від 10 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргупрокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2    ОСОБА_3