ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11233/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Антимонопольного комітету України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року (колегія суддів: Тарасенко К.В., Сибіга О.М., Кравчук Г.А.)

у справі за позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення в частині.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. До суду звернулося Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (далі - ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", позивач, заявник) з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач, скаржник) про визнання недійсним та скасування рішення №370-р від 31 липня 2025 року у справі №126-26.13/102-24 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення № 370-р) в частині, що стосується ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД".

2. ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" також подало заяву про забезпечення позову, у якій просило застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання спірного Рішення № 370-р до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у цій справі.

3. В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що оскільки у провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/11233/25 про оскарження Рішення №370-р, двомісячний строк для сплати штрафу, накладеного на позивача вказаним Рішенням №370-р, підлягає зупиненню на час розгляду судом цієї справи відповідно до положень частини третьої статті 56 Закону України від 11 січня 2001 року № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III). Проте 23 жовтня 2025 року АМК прийняв рішення № 697-р "Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року № 370-р таким, дія якого не зупиняється" (далі - Рішення № 697-р), у резолютивній частині якого зазначено, що Рішення № 370-р підлягає виконанню у двомісячний строк з дня його одержання незалежно від порушення господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

При цьому Рішенням № 370-р постановлено: 1) визнати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БаДМ" (далі - ТОВ "БаДМ") та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210-III, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які полягають в одночасному або з інтервалом у декілька днів установленні протягом березня 2020 - грудня 2023 року однакових та/або подібних цін реалізації лікарських засобів, зокрема Спазмалгону, Евказоліну аква та інших, з урахуванням відсутності чітких та прозорих механізмів ціноутворення, при тому, що аналіз ситуації на ринку оптової реалізації лікарських засобів спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, які призвели до обмеження конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів; 3) накласти на ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" штраф у розмірі 2 432 403 190 грн за вказане порушення; 4) зобов`язати ТОВ "БаДМ" та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" припинити зазначене порушення у двомісячний строк із дня одержання Рішення №370-р та повідомити АМК про виконання цього зобов`язання протягом 5 календарних днів із дня його виконання.

Заявник зазначає, що сума штрафу є надмірно великою навіть з урахуванням масштабів його господарської діяльності. Він не має такої суми коштів. Враховуючи, що невиконання суб`єктом господарювання у встановлений строк рішення АМК за Законом № 2210-III є підставою для видачі АМК наказу для примусового виконання Рішення №370-р, це призведе до накладення арештів на рахунки позивача та матиме результатом втрату платоспроможності та зупинку господарської діяльності позивача. Це є негативним не лише для позивача, але й для всього ринку лікарських засобів, з огляду на роль позивача у забезпеченні лікарськими засобами аптек, аптечних закладів, закладів охорони здоров`я тощо.

Внаслідок блокування рахунків позивача, стягнення суми штрафу буде порушена звичайна діяльність позивача: неможливість забезпечення позивачем функціонування аптечних складів у зв`язку із неможливістю оплати електро-, теплоенергії, газу, палива для генераторів, відповідно, забезпечення температурного режиму та інших умов, необхідних для збереження лікарських засобів, що призведе до втрати властивостей лікарських засобів, які зберігаються на складах позивача; неможливість виплати заробітної плати працівникам; неможливість забезпечення придбання палива для транспортних засобів, а отже доставки лікарських засобів до аптек та лікувальних закладів; неможливість розрахунків з постачальниками лікарських засобів, що відповідно спричинить неможливість замовлення лікарських засобів та оплати вже поставлених лікарських засобів.

Наслідком зазначених обставин буде повна зупинка діяльності позивача, який не зможе її відновити в обсязі, що існував до моменту примусового виконання Рішення № 370-р, у випадку задоволення позову про скасування вказаного Рішення №370-р.

Позивач зазначає, що право господарського суду зупинити дію рішення органу АМК передбачено Законом № 2210-III. При цьому якщо суд відмовить у зупиненні виконання Рішення №370-р, що потягне за собою його виконання, це нівелює положення статті 55 Конституції України та права позивача щодо можливості отримання судового захисту своїх прав.

Також заявник посилається на наказ Міністерства охорони здоров`я України від 16 січня 2025 року № 106 "Про встановлення відповідності критеріям та визначення підприємств, установ та організацій критично важливими підприємствами, установами, організаціями для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період", відповідно до якого позивача визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Крім того, заявник зазначає, що з 01 березня 2025 року запроваджено державне регулювання цін на лікарські засоби; умови державного регулювання цін лікарських засобів передбачають: декларування виробником/імпортером граничного рівня оптово-відпускної ціни, відповідно, реалізацію дистриб`ютору лікарського засобу за ціною не вище ніж задекларована; обмеження націнки дистриб`юторів на лікарські засоби - не вище ніж 8 % до оптово-відпускної ціни. Отже, законодавством запроваджено чіткий та прозорий механізм ціноутворення, і навіть теоретично відсутні підстави вважати, що позивач може здійснювати ціноутворення в інший спосіб, ніж прямо визначено законодавством.

Додатково заявник зауважує про те, що 25 жовтня 2025 року внаслідок ракетного удару та наступної пожежі зазнав руйнувань центральний аптечний склад позивача по вул. Бориспільска, 9Ж у м. Києві: повністю знищені складські приміщення, значних пошкоджень завдано офісним приміщенням, знищені вся продукція та обладнання складу. Попередньо позивач оцінює завдані збитки більше ніж на 4 млрд гривень. Внаслідок зазначеної події вже порушена звичайна господарська діяльність ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" і всі фінансові можливості спрямовуються позивачем на відновлення своєї діяльності. Незупинення виконання Рішення № 370-р зупинить діяльність позивача та призведе до неможливості відновлення прав та законних інтересів після задоволення позову про визнання недійним Рішення № 370-р.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що існують обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову, передбачені статтями 136- 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом зупинення виконання Рішення № 370-р до вирішення спору по суті.

4. До заяви про забезпечення позову заявником було долучено копії: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" станом на 06 жовтня 2025 року; платіжної інструкції №78538 від 29 жовтня 2025 року; Рішення №697-р; листа Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2025 року №11.1-29/2034/2-25; акта про пожежу від 26 жовтня 2025 року.

5. АМК подав заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких вказує, що заявник вже звертався з аналогічними заявами про забезпечення позову (справи № 910/13254/25, 910/13494/25) у задоволенні яких було відмовлено. Позивач необґрунтовано стверджує про перспективу втрати платоспроможності, оскільки штраф, передбачений статтею 52 Закону № 2210-III за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, служить також цілям отримання грошової компенсації за заподіяну порушенням шкоду поряд із функцією покарання суб?єкта господарювання, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Під час визначення розміру штрафу Комітетом було враховано чистий дохід від реалізації продукції ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" за 2024 рік в сумі 69 497 234 тис. грн, розмір накладеного штрафу становив тільки 3,5 % доходу позивача за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. Фінансові показники діяльності позивача не свідчать, що виконання Рішення №370-р може призвести до його неплатоспроможності, доказів зворотного позивачем не надано.

Факт введення державного регулювання цін на лікарські засоби не свідчить про неможливість виконання Рішення №370-р, оскільки цінова конкуренція між дистриб`юторами ринку оптової реалізації лікарських засобів, зокрема ТОВ "БаДМ" та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", відбувається в межах розміру постачальницько-збутової набавки, проте у поведінці цих суб`єктів господарювання відсутня залежність між динамікою середньої місячної надбавки на лікарський засіб та середньозваженою місячною ціною реалізації. Тобто, дії ТОВ "БаДМ" та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" безпосередньо й негативно впливають на формування ціни лікарського засобу для кінцевих споживачів (закладів охорони здоров`я, населення), захист прав яких забезпечує Комітет відповідно до статей 3, 4 Закону №2210-III.

Отже, виконання Рішення № 370-р спрямовано на захист суспільних інтересів, тобто значної кількості фізичних осіб, громадян, які є споживачами лікарських засобів, які мають отримувати медичні препарати за цінами, сформованими в умовах конкуренції на ринку, результатом якої має бути встановлення цін на найнижчому можливому рівні. Тому припинення порушення ТОВ "БаДМ" та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", встановленого пунктом 1 резолютивної частини Рішення №370-р, здійснено в інтересах суспільства, оскільки сприятиме відновленню цінової конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів та формуванню цін лікарських засобів на конкурентних засадах.

Відтак, зупинення виконання Рішення № 370-р призведе до продовження позивачем діяльності на противагу Рішенню №370-р, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій), тобто ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" продовжуватиме здійснювати протиправну поведінку без будь-яких наслідків, що шкодить у цьому конкретному випадку суспільним інтересам, що є несумісним із цілями забезпечення позову, визначеними ГПК України.

6. Ухвалою від 19 листопада 2025 року Господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Місцевий суд виснував, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи статей 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову. Заявником не доведено необхідність вжиття заходу забезпечення позову та ризик настання несприятливих наслідків, які негативно вплинуть на господарську діяльність ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" (яке забезпечує обробку та виконання понад 16 000 замовлень від аптек та доставку лікарських засобів до 14 000 аптечних закладів, забезпечує лікарськими засобами заклади охорони здоров`я всіх форм власності та здійснює імпорт більше 1 800 найменувань лікарських засобів, а загальний асортимент фармацевтичної продукції становить близько 20 000 найменувань, для забезпечення поставок лікарських засобів позивачем задіяно 12 аптечних складів, понад 2 700 працівників та понад 400 транспортних засобів), та не доведено наявність достатніх підстав для зупинення виконання Рішення №370-р до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у цій справі.

Виходячи з наведеного, місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову щодо зупинення виконання Рішення №370-р напряму перешкоджає веденню господарської діяльності ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Місцевий суд вказав, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/11233/25 задоволено. Зупинено виконання спірного Рішення АМК №370-р до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у справі.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відкриття провадження у справі №910/11233/25 відповідно до положень частини третьої статті 56 Закону № 2210-III зупинило строки для виконання оскаржуваного Рішення №370-р. Однак, 24 жовтня 2025 року позивачем отримано Рішення № 697-р, яким визнано Рішення АМК №370-р таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним, переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду; зазначено, що Рішення №370-р підлягає виконанню у двомісячний строк з дня його одержання незалежно від порушення господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду.

На переконання судової колегії апеляційного суду, виключність цього випадку полягає у тому, що оскаржуваним Рішенням №370-р накладено на ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" штраф у розмірі 2 432 403 190, 00 грн. В силу вимог законодавства та з урахуванням наявності Рішення АМК № 697-р вказаний штраф має бути сплачений позивачем у двомісячний строк з дня отримання оскарженого Рішення №370-р. Відповідно до положень частин восьмої, дев`ятої статті 56 Закону № 2210-III невиконання рішення АМК є підставою для видачі АМК наказу для примусового виконання.

Незастосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання Рішення № 370-р може призвести до ускладнення поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки в межах цієї справи буде оцінюватись дійсність Рішення №370-р, натомість як наразі у позивача наявний обов`язок виконання такого Рішення, зокрема й сплати штрафу в очевидно значному розмірі, водночас як дійсність такого Рішення є предметом судового розгляду.

Тобто, у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання оскаржуваного Рішення №370-р може мати місце притягнення позивача до відповідальності (зокрема, шляхом сплати штрафу) до встановлення законності та правомірності Рішення №370-р у межах цієї судової справи.

Тому суд апеляційної інстанції визнав доводи позивача про неможливість поновлення його прав внаслідок невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного Рішення №370-р підставними та обґрунтованими, а обраний захід забезпечення позову - доцільним та необхідним для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача у цьому випадку, який суд вважає виключним, що є метою господарського судочинства.

Отже, суд апеляційної інстанції виснував про необхідність зупинення виконання Рішення №370-р до моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у цій справі, що є тимчасовим заходом, спрямованим на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки Законом № 2210-III передбачено можливість зупинення дії рішення органу антимонопольного комітету на час його оскарження в суді, то це підтверджує можливість зупинення виконання рішення АМК як відповідного заходу забезпечення позову. Зазначений вид забезпечення позову не скасовує чинність оскаржуваного рішення, ніяк не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово зупиняє виконання оскаржуваних положень цього акта. Не в цілому, а саме в частині пунктів, перегляд яких є предметом оскарження у справі. З огляду на вищенаведене, забезпечення позову в спосіб зупинення виконання рішення АМК, на переконання апеляційного суду, не відноситься до забороненого законом засобу захисту прав і свобод заявника.

8. АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25. 

9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

10. Ухвалою від 26 січня 2026 року Верховний Суд касаційну скаргу АМК на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року залишив без руху, скаржнику надано десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

11. АМК усунув недоліки касаційної скарги у встановлений Верховним Судом строк.

12. Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АМК на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25, постановлено здійснити перегляд зазначеного судового рішення у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13. У зв`язку із направленням судді Малашенкової Т. М. для участі у роботі ХХ чергового з`їзду суддів України, з метою дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи цю справу розглянуто у розумні строки.

Позиція скаржника

14. АМК у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2025 року залишити в силі. 

Скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, порушив норми матеріального права (статей 48 та 60 Закону № 2210-III ), норми процесуального права (статей 136, 137 ГПК України), та не взяв до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду у подібних справах.

Вжиті апеляційним господарським судом заходи забезпечення позову є непропорційним втручанням в суспільні інтереси, тобто не забезпечена збалансованість інтересів сторін, порушені права не лише відповідача, а й інших осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Комітет зазначає, що виявлене ним порушення (обмеження конкуренції) полягало в тому, що позивач разом з іншим суб`єктом господарювання, займаючи спільно частку від 70% до 85% на ринку оптової реалізації лікарських засобів у досліджуваний період, не змагалися між собою за встановлення справедливої обґрунтованої ціни, а навпаки підвищували між собою роздрібні ціни, оскільки, незважаючи на те, що мали можливість змагатися між собою завдяки власним перевагам, схоже діяли на ринку, а тому обмежили конкуренцію між собою. Такі дії обмежують можливість вибору споживачами того чи іншого учасника ринку за ціновим критерієм та зрештою призводять до ущемлення їхніх інтересів. Питання ціноутворення лікарських засобів становить питання інтересів національної безпеки. Відтак порушення ТОВ "БаДМ" та ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", встановлене пунктом 1 резолютивної частини Рішення № 370-р, підлягає припиненню в інтересах суспільства, оскільки сприятиме відновленню цінової конкуренції на ринку оптової реалізації лікарських засобів та формуванню цін лікарських засобів на конкурентних засадах, а зупинення виконання призведе до негативних наслідків для осіб, які не є учасникам справи, але в інтересах яких фактично було прийнято відповідне рішення Комітету.

Проте суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення про забезпечення позову не врахував такий критерій як вплив прийнятого заходу забезпечення на загальнодержавні інтереси, не обґрунтував пропорційність втручання у права інших осіб, не навів достатніх мотивів пріоритету інтересів позивача над інтересами невизначеного кола осіб

АМК зауважує, що штраф, накладений на позивача Рішенням №370-р у розмірі 2 432 403 190 грн, складає тільки 3,5 % чистого доходу товариства та не перевищує встановленого статтею 52 Закону № 2210-III розміру штрафу для вказаного виду порушення (до 10% доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Також, відповідач вказує, що суд апеляційної інстанції застосував заходи забезпечення позову, які не передбачені частиною п`ятою статті 60 Закону № 2210-III, вжиті заходи забезпечення позову тотожні задоволенню позовних вимог, що є неприпустимим відповідно до сталої практики Верховного Суду.

Позиція позивача

15. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" просить касаційну скаргу АМК відхилити, постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25 залишити без змін.

Позивач зазначає, що посилання АМК на суспільні інтереси носять загальний, декларативний характер, не конкретизуються, не співвідносяться з вимогами статей 136, 137 ГПК України, не містять аналізу невідповідності заходів стосовно їх непропорційності, відсутності необхідності чи неадекватності.

Застосовані апеляційним судом заходи забезпечення повністю відповідають положенням Закону № 2210-III, який прямо допускає можливість зупинення як виконання, так і дії рішень АМК. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

18. Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову та задоволено заяву позивача про забезпечення позову, ухвалено нове рішення про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено виконання Рішення №370-р до набрання рішенням у справі № 910/11233/25 законної сили.

19. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на положення статті 287 ГПК України, відповідно до яких учасники справи мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку, ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (пункти 2, 3 частини першої цієї статті), при цьому підставами касаційного оскарження таких судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 287 ГПК України).

Частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України (судових рішень, ухвалених за результатами вирішення спору по суті), та підстави оскарження судових рішень, визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України (ухвал, які стосуються вирішення процесуальних питань під час розгляду справи).

В абзаці першому частини другої статті 287 ГПК України названі підстави оскарження у касаційному порядку судових рішень, вказаних у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, і ці підстави не перевіряються судом касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг на судові рішення, вказані у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, оскільки можлива підстава їх касаційного оскарження зазначена в абзаці другому частини другої статті 287 ГПК України.

Отже, під час перегляду у касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції та вжито заходи забезпечення позову, суд касаційної інстанції не досліджує наявності та обґрунтованості підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1 - 4 абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вказані підстави не передбачені частиною другою статті 287 ГПК України для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

20. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.
21. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
22. Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, в тому числі: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
23. Згідно з частинами четвертою, одинадцятою статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
24. Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2210-III за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.
25. Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону № 2210-III (яка до прийняття Закону № 782-VIII від 12 листопада 2015 року була частиною третьою) з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи АМК приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з: порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Рішення органу АМК, передбачене цією частиною, може бути прийняте за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів АМК. Таке рішення може прийматись як перед поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу АМК, що оскаржується.
26. Відповідно до частин другої, третьої статті 56 Закону № 2210-III рішення та розпорядження органів АМК, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу АМК набирають чинності з дня їх прийняття. Особа, на яку накладено штраф рішенням органу АМК, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу АМК зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу АМК, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу АМК у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом АМК. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу АМК.
27. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 56 Закону № 2210-III, у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу АМК не виконується, Голова АМК, голова територіального відділення АМК видає наказ про примусове виконання рішення органу АМК, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу. Наказ Голови АМК, голови територіального відділення АМК про примусове виконання рішення органу АМК, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.

28. Відповідно до частин першої, третьої статті 60 Закону № 2210-III заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу АМК, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

29. У частині четвертій статті 60 Закону № 2210-III зазначено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу АМК на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом АМК відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

30. Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону № 2210-III незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.

31. З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.
32. Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.

33. При цьому, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III передбачають такий механізм. За загальним правилом прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання.
Проте, якщо рішення АМК прийняте згідно з частиною першою статті 48 Закону №2210-III, порушення судом провадження у справі про визнання його недійсним зупиняє виконання такого рішення на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного судового рішення (постанови) та не вимагає окремого рішення суду для цього.
Разом із тим, з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання АМК може прийняти рішення про визнання свого рішення, таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним або переглядом відповідного судового рішення (постанови), за умови якщо судом раніше не було зупинено дію такого рішення АМК.
Таке рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 Закону № 2210-III має наслідком також незупинення виконання цього рішення. При цьому, незалежно від прийняття АМК такого рішення, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.
Оскільки зупинення дії рішення АМК включає в себе зупинення його виконання, господарський суд в залежності від обставин справи може прийняти рішення як про зупинення дії, так і про зупинення виконання такого рішення повністю або в частині. 
34. За обставинами цієї справи звернення позивача із заявою про забезпечення позову було обумовлено тим, що АМК прийняв Рішення № 697-р, відповідно до якого дія оскаржуваного у цій справі Рішення №370-р не зупиняється у зв`язку з порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним.

Оскільки рішення АМК про визнання свого рішення таким, дія якого не зупиняється, в силу частини четвертої статті 60 Закону № 2210-III має також наслідком незупинення виконання цього рішення, то місцевий суд правомірно прийняв до розгляду та розглянув заяву ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову.

35. Разом із тим, Верховним Судом напрацьовані сталі правові підходи щодо вирішення питань, пов`язаних із вжиттям заходів забезпечення позову.

Зокрема, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі № 916/2957/24).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

36. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За змістом статей 74, 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази, підтверджуючі наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 січня 2019 року у справі №902/483/18, від 28 серпня 2019 року у справі №910/4491/19, від 12 травня 2020 року у справі №910/14149/19, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17.

37. Верховний Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, свою заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що сума штрафу є надмірно великою, він не має такої суми коштів, примусове виконання Рішення №370-р призведе до накладення арештів на рахунки позивача, що матиме результатом втрату платоспроможності та зупинку господарської діяльності позивача. Внаслідок арешту рахунків позивача буде неможливим: забезпечення позивачем функціонування аптечних складів для збереження лікарських засобів; виплата заробітної плати працівникам; забезпечення доставки лікарських засобів до аптек та лікувальних закладів; розрахунки з постачальниками лікарських засобів. Наслідком зазначених обставин буде повна зупинка діяльності позивача, який визначений критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Внаслідок ракетного удару та наступної пожежі зазнав руйнувань центральний аптечний склад позивача, знищені вся продукція та обладнання складу, внаслідок чого вже порушена звичайна господарська діяльність позивача і всі фінансові можливості спрямовуються на її відновлення.

38. З наведеного вбачається, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання Рішення №370-р позивач обґрунтовує лише в частині накладення на нього штрафу, та не наводить обґрунтувань необхідності зупинення виконання вказаного Рішення в іншій частині щодо: визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210-III у вигляді антиконкурентних узгоджених дій; зобов`язання позивача припинити зазначене порушення та повідомити АМК про виконання цього зобов`язання; зобов`язання позивача протягом одного року з дати отримання цього Рішення надавати АМК інформацію про ціни реалізації лікарських засобів.

39. Також судами встановлено, що на доведення зазначених вище обґрунтувань позивач подав суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" станом на 06 жовтня 2025 року, платіжну інструкцію №78538 від 29 жовтня 2025 року про сплату судового збору, Рішення №697-р, лист Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2025 року №11.1-29/2034/2-25 про те, що ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, та акт про пожежу від 26 жовтня 2025 року.

40. При цьому, позивачем не подано суду жодних доказів, які би підтверджували обґрунтування, зазначені ним у заяві про забезпечення позову, зокрема, що сума штрафу для позивача є надмірно великою та він не має такої суми коштів, що виконання Рішення №370-р призведе до накладення арештів на рахунки позивача, втрати його платоспроможності та зупинки господарської діяльності, що на зруйнованому складі зберігались лікарські засоби та обладнання на суму більше ніж 4 млрд гривень тощо.

41. За таких обставин місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову на тій підставі, що заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову та ризику настання несприятливих наслідків, що в цілому негативно відобразиться на господарській діяльності позивача, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.

42. При цьому, апеляційний суд зазначених мотивів місцевого суду не спростував, обставин, які би підтверджували обґрунтування позивачем своєї заяви про забезпечення позову (що сума штрафу для позивача є надмірно великою та він не має такої суми коштів, що виконання Рішення №370-р призведе до накладення арештів на рахунки позивача, втрати його платоспроможності та зупинки господарської діяльності), не встановив, лише обмежившись висновком, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання оскаржуваного Рішення №370-р може мати місце притягнення позивача до відповідальності шляхом сплати штрафу у значному розмірі до встановлення законності та правомірності зазначеного рішення АМК у межах даної судової справи. 

43. Покладаючи наведений висновок в основу свого рішення про зупинення виконання Рішення №370-р повністю, апеляційний суд не звернув уваги, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтувань необхідності зупинення виконання вказаного Рішення в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210-III у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, зобов`язання позивача припинити зазначене порушення та повідомити АМК про виконання цього зобов`язання, а також зобов`язання позивача протягом одного року з дати отримання цього Рішення надавати АМК інформацію про ціни реалізації лікарських засобів.

44. Апеляційний суд також не зазначив, якими доказами підтверджується обґрунтування позивачем своєї заяви про забезпечення позову щодо надмірно великої суми штрафу, якої він не має, що давало б можливість зробити висновки, що примусове виконання Рішення №370-р призведе до накладення арештів на рахунки позивача, втрати його платоспроможності та зупинки господарської діяльності. При цьому, апеляційний суд не надав оцінки аргументам відповідача у запереченнях на заяву про забезпечення позову, що накладений АМК штраф в розмірі 2 432 403 190 грн становить 3,5% доходу позивача за 2024 рік у сумі 69 497 234 000 грн, отже не є надмірно великим для позивача.

45. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги АМК знайшли своє підтвердження, та наявні підстави для її задоволення, а саме, для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та залишення без змін ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

46. Колегія суддів Верховного Суду вважає неприйнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

47. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

48. Згідно зі статтею 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

49. З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та відмовив у задоволенні заяви "Оптіма-Фарм, ЛТД" про забезпечення позову, мотивуючи судове рішення тим, що не знайшов достатніх правових підстав для задоволення цієї заяви, а суд апеляційної інстанції при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову порушив норми процесуального права, вказані у цій постанові, скасувавши законну ухвалу суду першої інстанції, Верховний Суд вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу відповідача, скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Судові витрати

50. Враховуючи положення статті 129 ГПК України, з огляду на те, що суд задовольняє касаційну скаргу відповідача, судовий збір, що підлягав сплаті за подання касаційної скарги, покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 137, 300, 301, 304, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року у справі №910/11233/25 скасувати.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2025 року у справі №910/11233/25 залишити без змін.

4. Стягнути із Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" на користь Антимонопольного комітету України 2 422, 40 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова