ОКРЕМА ДУМКА
25 березня 2026 року
справа № 165/3307/24 
провадження № 61-1016св26
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Литвиненко І. В. на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року у складі колегії суддів: судді-доповідача - Петрова Є. В., суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Литвиненко І. В. у справі за скаргою  ОСОБА_1 на рішення та дії старшого державного виконавця Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васенко Вікторії Ростиславівни.
1. На підставі статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку на вказану постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду з таких підстав.
2. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Володимирський ВДВС) Васенко В. Р., прийняті у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а саме: про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000 грн; про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 170 грн; про накладення штрафу в розмірі 1 700 грн; та про накладення штрафу в розмірі 3 400 грн. 
3. Скаргу заявник обґрунтовував тим, що державний виконавець неправомірно та безпідставно прийняла зазначені постанови про стягнення виконавчого збору, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження та накладення штрафів у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
4. Нововолинський міський суд Волинської області ухвалою від 13 жовтня 2025 року відмовив у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії старшого державного виконавця Володимирського ВДВС Васенко В. Р. Роз`яснив ОСОБА_1 , що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та право на звернення до Волинського окружного адміністративного суду.
5. Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» - передбачено поширення юрисдикції адміністративних судів на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а також про накладення штрафу. 
6. Волинський апеляційний суд постановою від 25 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року - без змін. 
7. Апеляційний суд мотивував постанову тим, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
8. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 25 березня 2026 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року без змін.
9. Переглядаючи цю справу в касаційному порядку, колегія суддів зазначила про те, що у цій справі боржник оскаржував саме постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, визначення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а також про накладення штрафів, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. 
10. Однак з висновками колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджуюсь з огляду на таке.
11. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
12. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
13. Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
14. Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
15. Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
16. Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
17. Ухвалюючи 25 березня 2026 року постанову про залишення без змін оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що суди дійшли правильних висновків про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки саме юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, та накладення штрафів, прийнятих у межах виконавчих проваджень щодо примусового виконання виконавчих документів, незалежно від органу, яким видано відповідний виконавчий документ.
18. У цій справі заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Васенко В. Р., вчинені ним під час винесення постанов у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000 грн; про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 170 грн; про накладення штрафу в розмірі 1 700 грн; та про накладення штрафу в розмірі 3 400 грн.
19. Тобто заявник просить скасувати постанови про стягнення виконавчого збору, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження та накладення штрафів, які були винесені за наслідками виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 лютого 2025 року у цивільній справі 
№ 165/3307/25 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення майна після розірвання договору підряду та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором підряду.
20. На моє глибоке переконання, з урахуванням «методу чесного читання» зі змісту частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби при виконанні постанов про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.
21. Отже, вказаною нормою не передбачено оскарження до адміністративного суду самих постанов про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.
22. З огляду на викладене вважаю, що з урахуванням приписів частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 447 ЦПК України підстав для залишення оскаржених судових рішень у колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не було, адже ця справа повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Суддя І. В. Литвиненко