ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/499/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Студенця В. І.,
за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис"
на рішення Господарського суду Хмельницької області 
у складі судді Музики М.В.
від 25.10.2024
та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Коломис В.В., Саврія В.А., Павлюк І.Ю.
від 27.01.2025 
у справі за позовом заступника керівника окружної прокуратури м. Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, 1) Хмельницької міської ради та 2) Західного офісу Державної аудиторської служби України
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис", 2) Комунального підприємства "Електротранс" Хмельницької міської ради
про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 11.02.2022, № 3 від 31.08.2022, № 5 від 21.09.2022 та №6 від 14.10.2022 до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 та стягнення 8 391 382,00 грн,
за участю:
прокурора: Єреп В. В.,
представників учасників справи:
від позивача-1: не з`явилися,
від позивача-2: не з`явилися,
від відповідача-1: Оленіч О. І., Вовк С. С.
від відповідача-2: не з`явилися.
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року заступник керівника окружної прокуратури м.Хмельницького звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради та Західного офісу Державної аудиторської служби України, у якому просив визнати недійсними додаткові угоди №1 від 11.02.2022 року, №3 від 31.08.2022 року, №5 від 21.09.2022 року та №6 від 14.10.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" та Комунальним підприємством "Електротранс" Хмельницької міської ради; стягнути з відповідача-1 на користь Хмельницької міської ради 8 391 382,00 грн надмірно сплачених коштів.
Вимоги мотивовано тим, що оскаржувані додаткові угоди, якими передбачено підвищення ціни за одиницю товару, укладені відповідачами у справі з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі". Внаслідок безпідставного підвищення ціни, відповідачем-2 надміру сплачено ТОВ "Лексар Технолоджис" 8 391 382,00 грн, які прокурор просить повернути розпоряднику бюджетних коштів - Хмельницькій міській раді. 
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
КП "Хмельницьке комунальне підприємство "Електротранс" (замовник) опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-11-13-000015-а про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:093100000-5 Електрична енергія, зі строком поставки до 31.12.2022 року. Кількість товару 14000000 кіловат-година, очікувана вартість 77405832,00 грн, джерело фінансування закупівлі власний бюджет (кошти від господарської діяльності товариства). 
13 грудня 2021 року ТОВ "Лексар Технолоджис" подано тендерну пропозицію на вказану закупівлю. Рішенням тендерного комітету від 22.12.2021 ТОВ "Лексар Технолоджис" визначено переможцем торгів.
04 січня 2022 року за результатами проведеної закупівлі між ХКП "Електротранс" (споживач/відповідач-2) та ТОВ "Лексар Технолоджис" (постачальник/відповідач-1) був укладений договір №1-01-2022 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням Цивільного та Господарського кодексів України.
Згідно п. 1.2. договору його умови розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).
У п. 2.1. договору передбачено, що за цим договором постачальник продає споживачу товар згідно предмету закупівлі: за кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (електрична енергія) разом із супутніми послугами, що зумовлюють її постачання, в т.ч. послуги з передачі електричної енергії оператору системи передачі НЕК "УКРЕНЕРГО" (далі - ОСП), відповідно до укладеного між постачальником та ОСП Договором, крім послуг розподілу (далі - електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, підключених до електричних мереж у точках приєднання згідно Переліку точок комерційного обліку за об`єктами споживача (Додаток № 3), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Постачальник продає електричну енергію споживачу відповідно до обсягів постачання електричної енергії (Додаток № 2) (п. 2.2. договору).
Обсяги закупівлі можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 2.3. договору).
Відповідно до п. 3.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію в строк до 31.12.2022 року. В залежності від потреб споживача, у тому числі у разі обставин, що виникли за технічних та/або фінансових передумов, строк постачання може коригуватися. У такому випадку, сторони укладають додаткову угоду.
Згідно п. 13.1. договору він набирає чинності:
13.1.1. В частині юридичних зобов`язань з дати підписання і діє до 31.12.2022 року та/або до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань.
13.1.2. В частині реєстрації фінансових зобов`язань з дати підписання і діє до 31.12.2022 року та/або до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань.
13.1.3. В частині розрахунків з дати постачання електричної енергії та діє до 31.12.2022 року та/або до повного виконання сторонами взаємних зобов`язань.
13.1.4. В частині постачання електричної енергії з дати, вказаної у заяві-приєднанні та діє до 31.12.2022р., (а у разі продовження договору, відповідно до п.13.7. - до дати, визначеної у Додатковій угоді щодо постачання електричної енергії на 2023 рік).
Сторони також передбачили у договорі істотні умови. Зокрема, кількість товару є істотною умовою договору, та є не змінною окрім випадків, передбачених ст. 41 Закону. Так, обсяг закупівлі може змінюватися:
- як наслідок застосування положень ст. 41 Закону;
- у разі припинення, розірвання, продовження договірних відносин;
- для виконання договору сторонами, як наслідок застосування положень ст. 41 Закону;
- у разі змін чинного законодавства, що вливають на виконання договору.
Ціна договору є істотною умовою договору, та є не змінною окрім випадків, передбачених ст. 41 Закону та наслідків застосування ст. 41. При цьому під застосування окремих частин та положень ст. 41 Закону, у зв`язку з необхідністю, такі умови договору як:
- порядок застосування окремих частин ст.41 (листування, надання пропозицій, розгляд запитів, документів, даних, тощо);
- формули обчислення:
- вихідні показники: розмір, строк, період, облік, числові й кількісні виміри;
- інші загальні положення, методики, порядок доведення коливання ціни на ринку та його складові можуть коригуватися виключно за згодою Споживача, що підтверджується підписом уповноваженої особи замовника, яка підписала договір, або особа, яка виконує його обов`язки та скріпленням печаткою споживача. 
У п. 13.6. договору сторони погодили, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
Сторони можуть внести зміни до договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника а також у випадку зменшення обсягу споживчої потреби товару. В такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів.
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
У разі збільшення ціни товару на ринку постачальник (учасник) письмово звертається до споживача (замовника) щодо зміни ціни за одиницю товару. Таке звернення в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинно бути обґрунтоване. Підтвердженням факту коливання ціни електричної енергії на ринку є інформація, що розміщена на офіційному сайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/).
Учасник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає інформацію у документальному вигляді (роздруківку із сайту), що розміщена на офіційному сайті ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/) та є публічною, про зміну ціни електричної енергії за період стосовно якого подається письмове звернення, що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару, або надається довідка Торгово-промислової палати чи інший підтверджувальний документ.
Уся інформація щодо торгів на РДН та ВДР, зокрема, про ціни та обсяги купівлі-продажу електричної енергії оприлюднюється Оператором ринку електричної енергії на сайті Державного підприємства "Оператор ринку". Відповідно, підставою для зміни ціни за одиницю електричної енергії є інформація щодо коливання середньозваженої ціни РДН у відповідній торговій зоні, оприлюднена Оператором ринку електричної енергії на сайті Державного підприємства "Оператор ринку". Базовою ціною за одиницю товару для розрахунку відсотку коливання ціни на ринку є середньозважена ціна згідно інформації, оприлюдненої Оператором ринку електричної енергії на сайті Державного підприємства "Оператор ринку". Зміна ціни за одиницю товару (без врахування тарифів на транспортування) регламентується шляхом укладання додаткових угод. При цьому, зміна ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії допускається не більше ніж на 10 відсотків.
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
Сторони можуть внести зміни до договору у випадку покращення якості товару за умови, що така зміна не призведе до зміни товару та відповідає тендерній документації в частині встановлення вимог та функціональних характеристик до предмета закупівлі і є покращенням його якості. Підтвердженням можуть бути документи технічного характеру з відповідними висновками, наданими уповноваженими органами, що свідчать про покращення якості, яке не впливає на функціональні характеристики товару.
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
Строк дії договору та виконання зобов`язань може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат споживача (замовника), за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. Форма документального підтвердження об`єктивних обставин визначатиметься споживачем (замовником) у момент виникнення об`єктивних обставин (виходячи з їх особливостей) з дотриманням чинного законодавства;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
Сторони можуть внести зміни до договору у разі зміни згідно із законодавством ставок податків і зборів, які мають бути включені до ціни договору, ціна змінюється пропорційно до змін таких ставок. Зміна ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів може відбуватися як в бік збільшення, так і в бік зменшення, сума договору може змінюватися в залежності від таких змін без зміни обсягу закупівлі. Підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти Держави.
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
Сторони можуть внести відповідні зміни уразі зміни регульованих цін (тарифів); при цьому, підтвердженням можливості внесення таких змін будуть чинні (введені в дію) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу або Держави щодо встановлення регульованих цін.
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.
У додатку №1 до договору ХКП "Електротранс" підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 із початком постачання з 06.01.2022. У додатку №2 до договору погоджено комерційну пропозицію, згідно якої ціна (тариф) електричної енергії становить 3,74 грн. з ПДВ.
В ціну товару (електрична енергія): включається вартість послуг з передачі електричної енергії Оператора системи передачі; не включається вартість послуг з розподілу електричної енергії Оператора системи розподілу.
Вартість 1 кВт електроенергії, запропонованої постачальником споживачу, визначається за формулою: В1кВт = (Цп + Рт) * 1,2, де
В1кВт - вартість 1 кВт електроенергії
Цп - ціна за 1 кВт Постачальника без ПДВ; Рт - регульований тариф на послугу з передачі електроенергії оператора системи передачі, встановлений регулятором на розрахунковий період (відповідно до регуляторного акту (Постанови НКРЕКП )) без ПДВ;
1,2 - розмір податку на додану вартість (20%).
У додатку №3 до договору визначено очікувані договірні величини постачання електричної енергії споживачу відповідно до класу напруги; у додатку №4 - технічну специфікацію.
У подальшому між сторонами підписано ряд додаткових угод, якими, серед іншого, збільшено ціну за одиницю товару в загальному на 26,07%, а саме:
- додаткова угода №1 від 11.02.2022, згідно якої у зв`язку з зростанням тарифу на передачу електроенергії з 01.01.2022, що відбулося згідно постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" на 0,05 грн та встановлення тарифу на рівні 0,34564 грн, сторони, керуючись абз. 2 п. 5.1. та ч. 7 п. 13.6. договору, п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону, внесли зміни до п.п.1 та 2 Комерційної пропозиції в частині розміру за 1 кВт/год та обсягів договору, погодивши ціну електричної енергії на рівні 3,80 грн з ПДВ та загальний обсяг постачання електричної енергії - 13778947,368 кВт/год. Також у п. 2 додаткової угоди №1 передбачено поширення її дії з 06.01.2022;
- додаткова угода №2 від 16.08.2022, якою сторонами внесено зміни щодо джерел фінансування закупівлі та передбачено виділення 3000000,00 грн з місцевого бюджету;
- додаткова угода №3 від 31.08.2022, у якій сторони дійшли згоди, керуючись п.5.1. та ч. 2 п. 13.6. договору, враховуючи наявність фактичного коливання ціни на ринку, проаналізованого споживачем на підставі даних ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/) у період з 01.08.2022 по 31.08.2022 (включно); звернення постачальника з листом №003-08 від 08.08.2022, №006-08 від 19.08.2022 та №008-08 від 30.08.2022 щодо перегляду ціни та зміни умов договору про збільшення ціни електричної енергії через об`єктивні ринкові умови (коливання ціни) з наданням відповідних підтверджуючих даних, за вимогами договору (з доведеним коливанням ціни у період з 03.08.2022 по 08.08.2022, період з 03.08.2022 по 13.08.2022 року та період з 01.08.2022 по 31.08.2022); рішення споживача від 30.08.2022 №01-07-442 про визнання доведеного коливання ціни на ринку в бік збільшення та укладення додаткової угоди, а також керуючись формулою, передбаченою додатком №2 до договору, збільшити ціну за одиницю товару до 4,00644 з ПДВ, з врахуванням ціни за 1кВт/год. без ПДВ в розмірі 2,99306 грн., тариф на послугу з передачі електроенергії 0,34564 грн. без ПДВ., 1,2 - розмір податку. Змінено також обсяг електричної енергії до 13336312,080 кВт/год та поширено дію додаткової угоди №3 на період з 01.08.2022;
- додаткова угода №5 від 21.09.2022, у якій сторони дійшли згоди, керуючись п.5.1. та ч. 2 п. 13.6. договору, враховуючи наявність фактичного коливання ціни на ринку, проаналізованого споживачем на підставі даних ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua/) у період з 01.09.2022 по 20.09.2022 (включно); звернення постачальника з листом №003-09 від 09.09.2022 та №008-09 від 20.09.2022 щодо перегляду ціни та зміни умов договору про збільшення ціни електричної енергії через об`єктивні ринкові умови (коливання ціни) з наданням відповідних підтверджуючих даних, за вимогами договору (з доведеним коливанням ціни у період з 01.09.2022 по 10.09.2022 та період з 01.09.2022 по 20.09.2022); рішення споживача від 20.09.2022 № 01-07-492 про визнання доведеного коливання ціни на ринку в бік збільшення та укладення додаткової угоди а також керуючись формулою, передбаченою додатком №2 до договору, збільшити ціну за одиницю товару до 4,365252 грн з ПДВ, з врахуванням ціни за 1кВт/год. без ПДВ в розмірі 3, 29207 грн, тариф на послугу з передачі електроенергії - 0,34564 грн. без ПДВ., 1,2 - розмір податку. Зменшено також обсяг електричної енергії до 12723112,942 кВт/год та поширено дію додаткової угоди №5 на період з 01.09.2022;
- додаткова угода №6 від 14.10.2022, у якій сторони дійшли згоди, керуючись п. 5.1. та ч. 2 п. 13.6. договору, враховуючи наявність фактичного коливання ціни на ринку, проаналізованого споживачем на підставі даних ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua/) у період з 21.09.2022 по 14.10.2022 (включно); звернення постачальника з листом №013-09 від 30.09.2022 щодо перегляду ціни та зміни умов договору про збільшення ціни електричної енергії через об`єктивні ринкові умови (коливання ціни) з наданням відповідних підтверджуючих даних, за вимогами договору (з доведеним коливанням ціни у період з 21.09.2022 по 30.09.2022); рішення споживача від 14.10.2022 №01-07-543 про визнання доведеного коливання ціни на ринку в бік збільшення та укладення додаткової угоди, а також керуючись формулою, передбаченою додатком №2 до договору, збільшити ціну за одиницю товару до 4,673388 грн з ПДВ, з врахуванням ціни за 1кВт/год. без ПДВ в розмірі 3,54885 грн, тариф на послугу з передачі електроенергії 0,34564 грн без ПДВ, 1,2 - розмір податку. Зменшено також обсяг електричної енергії до 12315793,942 кВт/год та поширено дію додаткової угоди №6 на період з 01.10.2022;
- додаткова угода №7 від 13.12.2022, якою збільшено фінансування закупівлі з місцевого бюджету до 5916963,00 грн;
- додаткові угоди №8 від 19.12.2022 та №9 від 12.01.2023, якими продовжено дію договору та строк поставки електроенергії до 31.03.2023 та встановлено ціну з 01.01.2023 по 31.03.2023 в розмірі 4,714956 грн з ПДВ за кВт/год. у зв`язку зі зміною тарифу на послуги з передачі електричної енергії з 01.01.2023. Поширено дію угоди №9 від 12.01.2023 з 01.01.2023.
На виконання даного договору ТОВ "Лексар Технолоджис" поставлено, а МКП "Електротранс" прийнято електричну енергію загальним обсягом 7886107 кВт/год на суму 34818040,25 грн у 2022 році та обсягом 2145867 кВт/год на суму 10117668,49 грн у 2023 році, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами купівлі-продажу електричної енергії, підписаними обома сторонами без будь-яких заяважень/заперечень.
В свою чергу, ХКП "Електротранс" перераховало ТОВ "Лексар Технолоджис" за отриману електроенергію у 2022 році кошти в розмірі 34 818 040,25 грн, за спожиту у 2023 році електроенергію - 10 117 668,49 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.
Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UA-2021-11-13-000015-а, що сформований 21.06.2023, правовідносини за вказаним договором припинені.
Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій
Господарський суд Хмельницької області рішенням від 25.10.2024 у справі № 924/499/24 позов задовольнив частково. 
Визнав недійсними додаткові угоди №1 від 11.02.2022, №3 від 31.08.2022, №5 від 21.09.2022, №6 від 14.10.2022 до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладені між Хмельницьким комунальним підприємством «Електротранс» та ТОВ «Лексар Технолоджис». 
Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексар Технолоджис» на користь Хмельницької міської ради 4 330 291,30 грн безпідставно отриманих коштів. 
У стягненні 4 061 090,70 грн безпідставно отриманих коштів відмовив. 
Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексар Технолоджис» на користь Хмельницької обласної прокуратури 38 533,19 грн витрат зі сплати судового збору. 
Стягнув з Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» на користь Хмельницької обласної прокуратури 38 533,19 грн витрат зі сплати судового збору. 
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.10.2024 у справі №924/499/24 в частині відмови у стягненні 4 061 090,70 грн безпідставно отриманих коштів скасовано частково. 
Абзаци 6-11 резолютивної частини рішення викладено в такій редакції:
«Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" (вул. 40-річчя Перемоги, смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, 23210, код 35558975) на користь Хмельницької міської ради (вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29005, код 33332218) 7 330 291,30 грн безпідставно отриманих коштів. 
Видати наказ.
У стягненні 1 061 090,70 грн безпідставно отриманих коштів відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" (вул. 40-річчя Перемоги, смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, 23210, код 35558975) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 61 033,18 грн витрат зі сплати судового збору. 
Видати наказ.
Стягнути з Хмельницького комунального підприємства "Електротранс" (вул. Тернопільска, буд. 15/2, м. Хмельницький, 29016, код 03328646) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 61 033,18 витрат зі сплати судового збору.».
В решті рішення залишено без змін.».
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" на користь Хмельницької обласної прокуратури 33 749,99 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги. 
Стягнуто з Хмельницького комунального підприємства "Електротранс" на користь Хмельницької обласної прокуратури 33 749,99 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Судові рішення обґрунтовані, зокрема тим, що питання "каскадного" підвищення ціни та обмеження її розміру 10 % від початкової вартості було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22. Збільшення ціни електричної енергії у додаткових угодах № 5 та №6 по відношенню до погодженої у договорі ціни здійснено відповідачами із порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", позаяк призвело до збільшення ціни на товар, визначеної в договорі, більше, ніж на 10%, що є підставою для визнання їх недійсними. Внаслідок виконання відповідачем-2 своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними угодами відповідачем-1 було отримано грошові кошти на загальну суму 7 330 291,30 грн (5 324 000,07+2 006 291,23), які є такими, що були безпідставно одержані (підстава їх набуття відпала), тому відповідач-1 зобов`язаний повернути їх, що відповідає приписам ст. ст. 216, 1212 ЦК України. Судом апеляційної інстанції виправлено технічну помилку суду першої інстанції, яка призвела до неправильного визначення розміру безпідставно набутих відповідачем-1 коштів у 2022 році, і як наслідок, неправильного рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача-1 на користь Хмельницької міської ради безпідставно набутих коштів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.10.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 924/499/24, у якій просило їх скасувати, направити справу №924/499/24 на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
В обґрунтування підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідач-1 вказав на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», порушення норм частини 5 статті 236 ГПК України, без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 та постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Також судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції в частині визнання недійсною додаткової угоди № 1 було неправильно протлумачено ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 3 ст. 632 Цивільного Кодексу України, ст. 5 ЦК України, не застосовано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 924/71/24.
Скаржник вказав також на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та призвело до ухвалення неправильного рішення по суті.
Наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 ст. 287 ГПК України, обгрунтована тим, що за одночасної дії пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» наявна виключна правова проблема щодо того яку із вищезазначених норм права застосовувати до такого роду спірних правовідносин.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, то за доводами скаржника необхідно відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22. Вказує на те, що норма права передбачена пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не відповідає принципу юридичної визначеності та поняттю «якості закону», що зумовило її множинне, взаємо суперечливе тлумачення, як судами так і профільними міністерствами. Тлумачення судом І інстанції та апеляційним судом п. 2 ч. 5 ст. ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є таким, що не відповідає змісту, який законодавець вклав у цю норму, як і не відповідає дійсному діловому обороту. З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець не здійснює жодну прив`язку до ціни товару на момент укладення договору, натомість передбачає право на збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.
Прокурор подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив у її задоволенні відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.10.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 924/499/24 зупинялося до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24, на вирішення якої поставлено питання про відступ від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Спір виник з приводу укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" та Комунальним підприємством "Електротранс" Хмельницької міської ради додаткових угод №1 від 11.02.2022 року, №3 від 31.08.2022 року, №5 від 21.09.2022 року та №6 від 14.10.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, якими збільшено вартість товару (електрична енергія) більше ніж на 10 % від тієї ціни, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
У цій справі № 924/499/24 відповідач-1 підставою касаційного оскарження судових рішень визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, який обґрунтував тим, що судами попередніх інстанцій неправильно протлумачено частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, на які хоча і здійснено посилання у оскаржених судових рішеннях, однак відповідні висновки не було проаналізовано у взаємозв`язку з фактичними обставинами справи, а також не враховано висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Вважає, що відповідно до наведених висновків, самого по собі формального повідомлення прокурором відповідного органу недостатньо для звернення до суду прокурора в інтересах держави. Суд в кожному конкретному випадку має встановити можливість компетентного органу відреагувати у передбаченому законодавством порядку на заявлене порушення, і лише у випадку відсутності такої реакції протягом розумного строку, у прокурора виникає відповідне право на здійснення представництва інтересів держави. Судами попередніх інстанцій не встановлено дотримання прокурором вищезазначеної процедури при поданні позовної заяви до суду у справі в інтересах Хмельницької міської ради. Оскільки з наявних у справі листів слідує, що позивач-1 не відмовлявся від проведення заходів судового захисту, а акцентував на необхідності отримання відповідних доказів для можливості звернення до суду із обґрунтованим позовом. При зверненні до суду прокурором не обґрунтовано необхідність невідкладного захисту інтересів держави саме органом прокуратури, позбавивши при цьому такої можливості Хмельницьку міську раду.
Щодо визначення позивачем Західного офісу Державної аудиторської служби України, то позивач-2 у своїй діяльності може здійснювати відповідні заходи фінансового контролю в межах своєї компетенції виключно у передбачених чинним законодавством випадках та способах. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності підстав, до яких не входить звернення прокурора з відповідним запитом.
Крім того, позовна заява містить вимогу про стягнення надмірно сплачених за договором грошових сум лише на користь територіальної громади (і не містить вимоги про стягнення отриманого за договором в дохід держави).
Вважає, що прокурором при звернені до суду не обґрунтовано бездіяльність позивача-2 та необхідність альтернативного звернення до суду органами прокуратури, що належним позивачем у справі є КП «ЕЛЕКТРОТРАНС», який наділений власною правосуб`єктністю, у тому числі є самостійним суб`єктом права на звернення до суду.
Зазначає, що вищезазначена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Верховний Суд вважає, наведені скаржником доводи в цій частині безпідставними. 
У наведеній скаржником постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо підтвердження прокурором підстав для представництва, зазначив таке:
«47. Відповідно до ст. 7 Закону "Про публічні закупівлі" регулювання та державний контроль у сфері закупівель здійснюють: 
- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері б закупівель (Міністерство економіки України);
- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування (Державне казначейство);
- Банки (під час оплати за договорами про закупівлю); 
- Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (Державна аудиторська служба України); 
- Антимонопольний комітет України; 
- Рахункова палата. 
48. Відповідно до ст. 7-1 Закону "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення. 
49. Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору. 
50. У п. 8 ч. 1 ст. 10 Закону "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства. 
51. Відповідно до ст. 13 Закону "Про місцеві державні адміністрації" державні адміністрації (обласна, районна) вирішують питання бюджету, фінансів та обліку; управління майном. У ст. 16 Закону передбачено, що вони здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі. 
52.  Для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону "Про місцеві державні адміністрації"). 
53. Таким чином, місцеві державні адміністрації також можуть здійснювати контроль щодо законності закупівель за бюджетні кошти, в тому числі на потреби освіти, і звертатися до суду. 
54. Водночас, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.
55. У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.»
Тобто у наведеній скаржником постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 підтверджено, що контроль щодо законності закупівель за бюджетні кошти здійснюють як місцеві державні адміністрації так і Держаудитслужба. Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду, належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Відповідно визначення прокурором позивачами Хмельницьку міську раду, як розпорядника бюджетних коштів, та Західний офіс Державної аудиторської служби України не суперечить висновкам, викладеним у наведеній скаржником постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Щодо наявності підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді із зазначенням уповноваженого органу, в інтересах якого заявлено позов, то суди попередніх інстанцій встановили, що оспорювані додаткові угоди укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" та Комунальним підприємством "Електротранс" Хмельницької міської ради.
Відповідно до Статуту ХКП "Електротранс", затвердженого рішенням Хмельницької міської ради від 11.04.2018 року, Хмельницьке комунальне підприємство "Електротранс" є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення тринадцятої сесії Хмельницької міської ради від 17.09.2003р. № 35 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Хмельницького та є повним правонаступником в усіх майнових та немайнових прав і обов`язків міського управління "Хмельницькелектроавтотранс". 
Власником Підприємства є територіальна громада міста Хмельницького, в особі Хмельницької міської ради.
Майно комунального підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Власник майна, закріпленого за Підприємством на праві господарського відання, здійснює контроль за належним використанням та збереженням майна безпосередньо або через уповноважений ним орган - виконавчий комітет міської ради відповідно до цього Статуту та законодавчих актів України (п. 3.1., 3.3. Статуту).
Отже, Хмельницька міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Зверненню до суду передувало надіслання прокуратурою Хмельницькій міській раді листа від 08.04.2024 з викладом обставин, які стали підставою для подання позову, та проханням повідомити, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", чи вживались Хмельницькою міською радою та чи будуть вживатись заходи, шляхом звернення до суду із позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору та про стягнення коштів за товар, який не був поставлений за умовами договору №1-01-2022 від 04.01.2022. Додатково прокуратурою проінформовано про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави у випадку невжиття таких заходів Хмельницькою міською радою.
У відповідь Хмельницька міська рада у листі від 10.04.2024 вказала, що нею заходи судового захисту не вживались, позаяк зазначені прокуратурою обставини стали відомі раді лише з відповідного листа прокуратури. Крім цього, рада зазначила, що у прокуратури наявний достатній обсяг доказів для подальшого вжиття заходів, натомість у ради відсутні належні докази для звернення до суду.
20.03.2024 прокуратура звернулася із листом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області із повідомленням про виявлені обставини, які стали підставою для звернення до суду із даним позовом, та проханням проінформувати прокуратуру про вжиті Управлінням заходи за результатами перевірки законності закупівлі UA-2021-11-13-000015-а.
У відповідь Управління у листі від 04.04.2024 зазначило про відсутність правових підстав для здійснення моніторингу зазначеної закупівлі та врахування повідомленої прокурором інформації під час планування заходів державного фінансового контролю.
В подальшому, прокурором надіслано позивачам повідомлення від 24.04.2024 щодо наміру звернутись із цим позовом до суду.
З огляду на вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що надані Хмельницькою міською радою та Держаудитслужбою відповіді на звернення прокурора свідчать про відсутність у них наміру звертатися до суду з позовом та що прокурором дотримано встановленого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" порядку щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави/територіальної громади, яким у даній справі є Хмельницька міська рада, та до органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель, яким є Західний офіс Держаудислужби, з повідомленням про виявлені порушення та надання розумного строку для реагування на стверджуване порушення. 
Хмельницька міська рада та Західний офіс Держаудислужби надаючи відповідь прокурору на його звернення, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловили, про наміри самостійно звернутися з позовом чи провести перевірку щодо виявлених прокуратурою фактів не заявили, водночас не спростували й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії були оцінені прокурором як бездіяльність, відповідно прокурор правомірно скористався процесуальними повноваженнями щодо звернення з цим позовом до суду. Отже, прокурор навів підставу для представництва інтересів держави та підстави для звернення з позовом.
Висновки судів попередніх інстанцій в цій частині повністю узгоджуються з висновками, викладеними у наведених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, у той час як доводи скаржника зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою обставин справи, та намаганням здійснити їх переоцінку, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України. 
Доводи скаржника, що належним позивачем у справі є виключно КП «ЕЛЕКТРОТРАНС», який наділений власною правосуб`єктністю, у тому числі є самостійним суб`єктом права на звернення до суду, відповідною постановою Верховного Суду у якій би містились такі висновки на виконання вимог пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, яка визначена підставою касаційного оскарження у цій частині, не підтверджені. Натомість судами попередніх інстанцій встановлено, що додатковою угодою №2 від 16.08.2022 сторони внесли зміни до договору, якими передбачили виділення 3 000 000,00 грн з місцевого бюджету для фінансування спірної закупівлі. Додатковою угодою № 9 від 12.01.2023 сторони внесли зміни до абзацу 3 п. 5.1 Договору, визначивши зокрема, що у 2022 році джерелами фінансування є кошти місцевого бюджету в розмірі 5 916 963,00 грн, кошти підприємства - 25 901 077,25 грн. Тобто фінансування витрат за договором про постачання електричної енергії споживачу № 1-01-2022 від 04.01.2022 передбачалося у тому числі за кошти місцевого бюджету. 
Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Оскільки засновником відповідача-2 та власником його майна є територіальна громада міста Хмельницький в особі Ради, то Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів міського бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.
Іншою підставою касаційного оскарження за пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником вказано на те, що судами попередніх інстанцій неправильно протлумачено частину 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», частину 3 статті 632 Цивільного кодексу України, не застосовано положення статті 5 Цивільного кодексу України, не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 924/71/24.
Ухвалюючи постанову від 04.09.2024 у справі № 924/71/24, на яку скаржник посилається як на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про можливість внесення змін до договору на підставі пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у разі зміни тарифів на передачу та/або розподіл електричної енергії, яка мала місце у період з моменту укладення основного договору до моменту укладення додаткової угоди. Підставою для цього стало те, що суд апеляційної інстанції встановив дотримання постачальником електричної енергії споживачу визначеної як законодавством, так і умовами договору процедури підвищення ціни, а також наявність обставин, з якими пов`язана можливість збільшення ціни, у тому числі за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Зокрема, у справі № 924/71/24 встановлено обставини відповідно до яких 17.01.2022 за результатами проведення процедури закупівлі на підставі умов тендерної документації та комерційної пропозиції, поданої у процедурі закупівлі, між Маківською сільською радою (споживачем) та ТОВ "Хмельницькенергозбут" (постачальником) укладено Договір, відповідно до якого постачальник продає споживачу із 01.01.2022 до 31.12.2022 електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
У пункті 5.1 Договору сторони визначили ціну договору 2 612 449,99 грн та в пункті 5.2 встановили, що ціна за одиницю товару визначається у додатку № 1 до договору "Комерційна пропозиція постачальника". 
При цьому у додатку "Комерційна пропозиція постачальника" сторони погодили кількість електричної енергії, ціну товару без тарифу на передачу та без тарифу на розподіл, та окремо тариф на передачу і тариф на розподіл, базову ціну товару. 
У додатку зазначено, що відповідно до пункту 5.3 Договору тариф на передачу електричної енергії, що включений у ціну за одиницю товару, станом на дату проведення аукціону затверджено постановою НКРЕКП № 2353 від 09.12.2020 та становить 0,29393 грн без ПДВ. Відповідно до пункту 5.4 Договору тариф на розподіл електричної енергії, що включений в ціну за одиницю товару, станом на дату проведення аукціону затверджено постановою НКРЕКП № 2381 від 09.12.2020. Загальна вартість договору 2 612 449,99 грн з ПДВ.
У подальшому у зв`язку з набуттям з 01.01.2022 чинності постановою НКРЕКП від 17.12.2021 № 2611 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання" та зростанням тарифу на послуги з розподілу електричної енергії з 1,12143 грн/кВт/год без ПДВ до 1,26442 грн/кВт/год без ПДВ, та постановою НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" та у зв`язку зі зростанням тарифу на послуги з передачі електричної енергії з 0,29393 грн/кВт/год без ПДВ до 0,34564 грн/кВт/год без ПДВ, за взаємною згодою сторін, керуючись пунктами 1, 7 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", сторони уклали додаткову угоду № 1 від 28.01.2022, якою викладено в новій редакції додаток № 1 до Договору.
Натомість встановлені у справі № 924/499/24 обставини свідчать про те, що у додатку №1 до договору ХКП "Електротранс" підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 із початком постачання з 06.01.2022. У додатку №2 до договору погоджено комерційну пропозицію, згідно якої ціна (тариф) електричної енергії становить 3,74 грн з ПДВ.
В ціну товару (електрична енергія): включається вартість послуг з передачі електричної енергії Оператора системи передачі; не включається вартість послуг з розподілу електричної енергії Оператора системи розподілу.
Вартість 1 кВт електроенергії, запропонованої постачальником споживачу, визначається за формулою: В1кВт = (Цп + Рт) * 1,2, де
В1кВт - вартість 1 кВт електроенергії
Цп - ціна за 1 кВт Постачальника без ПДВ; Рт - регульований тариф на послугу з передачі електроенергії оператора системи передачі, встановлений регулятором на розрахунковий період (відповідно до регуляторного акту (Постанови НКРЕКП )) без ПДВ;
1,2 - розмір податку на додану вартість (20%).
У додатку №3 до договору визначено очікувані договірні величини постачання електричної енергії споживачу відповідно до класу напруги; у додатку №4 - технічну специфікацію.
Тобто у цій справі постачальником у комерційній пропозиції окремо вартість послуг з розподілу електричної енергії Оператора системи розподілу у комерційній пропозиції не вказано. Обставин того, що постачальником до складу вартості електроенергії включено регульований тариф на послугу з передачі електроенергії оператора системи передачі, встановлений регулятором на розрахунковий період, затверджений постановою НКРЕКП № 2353 від 09.12.2020, на відміну від справи № 924/71/24, не встановлено.
Крім того, на відміну від справи № 924/71/24, за обставинами якої Відповідачем доведено належними доказами коливання ціни товару - предмета Договору - на ринку, а також встановлено підвищення ціни не більше ніж на 10 %, на відміну від обставин, встановлених у справі № 924/499/24 за якими між сторонами підписано ряд додаткових угод, якими, серед іншого, збільшено ціну за одиницю товару в загальному розмірі на 26,07%.
Отже, відмінність у застосуванні норм права у наведеній скаржником справі № 924/71/24 та цій справі № 924/499/24 обумовлена встановленням різних фактичних обставин, а тому висновки, викладені у постанові ухваленій у справі № 924/71/24 не є повністю релевантними для справи № 924/499/24.
Крім того, висновки оскаржених у цій справі рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 924/413/24, від 09.09.2025 у справі № 924/84/24, тобто прийнятих у подібних правовідносинах пізніше.
За обставинами справи № 924/84/24 Постанова НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік", якою було змінено тариф на передачу електричної енергії та яка визначена у Додатковій угоді №19 підставою для її укладення, набрала чинності 01 січня 2022 року, тобто ще до дати укладення Договору (12 січня 2022 року). Постанова №2611 якою було змінено тариф на розподіл електричної енергії, також набрала чинності 01 січня 2022 року.
Частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. 
Суди дійшли висновку у справі № 924/84/24, що з моменту підписання сторонами Договору (12 січня 2022 року) до дати укладення Додаткової угоди (26 січня 2022 року) змін регульованих цін (тарифів) не відбувалося. Отже, відсутні підстави для зміни істотних умов Договору через зміну регульованих цін (тарифів) після підписання Договору.
Верховний Суд зазначає, що Постановою №2454 НКРЕКП встановила Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 345,64 грн/Мвт-год. (без урахування податку на додану вартість), визначивши, що постанова набирає чинності з 01 січня 2022 року, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП.
Постанова №2454 оприлюднена на вебсайті Регулятора 01 грудня 2021 року.
Отже, Постанова №2454 прийнята й оприлюднена 01 грудня 2021 року - до подання Скаржником у процедурі закупівлі тендерної пропозиції (14 грудня 2021 року) та зміненої тендерної пропозиції (23 грудня 2021 року).
Відтак на момент подання тендерної пропозиції та укладення Договору Постанова №2454 щодо тарифу на передачу електричної енергії уже була оприлюднена, її зміст та строк набрання чинності знаходилися у відкритому доступі. Зважаючи на визначений умовами закупівлі період постачання електричної енергії - 2022 рік, тарифи згідно з постановою могли бути враховані Скаржником при визначенні базової ціни товару в пропозиції та Договорі з огляду на принципи добросовісності й розумності.
Натомість Скаржник як учасник ринку електричної енергії (електропостачальник), будучи обізнаним із положеннями постанови НКРЕКП щодо рівня тарифу на передачу електричної енергії, часу початку дії такого тарифу, подав тендерну пропозицію, що враховувала нижчий тариф на передачу, який передбачувано діяв лише до кінця 2021 року. Таким чином, досягнуто переваг перед іншими учасниками аукціону щодо визначення найбільш економічно вигідної цінової пропозиції.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №924/413/24.
Також у постанові Верховного Суду від 09.09.2025 у справі № 924/84/24 зазначено, що тендер призначений не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Водночас метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 у справі №924/413/24, від 15.10.2024 у справі №918/18/24, від 08.10.2024 у справі №918/728/23).
Постанова НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" встановила тариф на послуги з передачі електричної енергії саме Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго", а не скаржнику (постачальнику).
На момент укладення договору скаржнику було відомо про прийняття Постанови №2454.
Таким чином, підписуючи договір та погоджуючи його істотні умови, скаржник мав оцінити можливість виконання зобов`язання щодо поставки електричної енергії станом на 12 січня 2022 року (у цій справі, що розглядається, № 924/499/24 станом на 04 січня 2022 року). За таких обставин укладення 26 січня 2021 року Додаткової угоди №19 (у справі, що розглядається, № 924/499/24 укладення додаткової угоди 11 лютого 2022 року № 1 та поширення її дії з 06.01.2022) та посилання на збільшення тарифу на послуги з передачі електричної енергії Постановою №2454 вже після підписання договору не є поважною підставою для внесення відповідних змін і не може бути розцінено як добросовісна поведінка сторін.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що спірна додаткова угода № 1 від 11 лютого 2022 року суперечить пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» оскільки зміна тарифів на послуги з передачі електроенергії за постановою НКРЕКП № 2454 від 01 грудня 2021 року відбулася до укладення між відповідачами договору про постачання електричної енергії та електропостачальник не повідомив замовника про зміну в тарифах, що відбулася до укладення договору.
Отже, доводи відповідача-1, наведені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанції пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.
Іншою підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач-1 визначив пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Зазначив, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1530-IX від 03.06.2021 істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Судом І інстанції та апеляційним судом в оскаржуваних рішеннях до спірних правовідносин застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, саме: «…У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22).
Скаржник, вважає що від цього висновку Велика Палата Верховного Суду повинна відступити при розгляді цього спору.
Зазначає, що тлумачення вищезазначеної норми неодноразово здійснювалось Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, на яке орієнтувались замовники та учасники закупівель.
Так, позиція Міністерства викладена у листах, які були діючими на момент спірних правовідносин, зводиться до того, що сторони можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін (листи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», від 24.11.2020 № 3304-04/69987-06).
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у цій справі №924/499/24 про недійсність спірних додаткових угод № 3 від 31.08.2022, № 5 від 21.09.2022, №6 від 14.10.2022 з огляду на таке.
За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 41 (у редакції, чинній станом на дати укладення спірних у цій справі додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
У цій нормі права передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. 
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Отже, зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
Крім того, положення цієї норми права визначають, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару, тобто передбачають можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни. Ця норма встановлює альтернативний варіант визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару: 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Разом з цим передбачені цієї нормою права обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Проте, цей виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Такі правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у редакції Закону України № 1530-ІХ, чинній станом на дати укладення спірних у цій справі додаткових угод № 3 від 31.08.2022, № 5 від 21.09.2022, №6 від 14.10.2022, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі № 924/499/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 розглянула питання щодо відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, та дійшла висновку про відсутність підстав для цього. Отже, наведена відповідачем-1 у касаційній скарзі підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, свого підтвердження не знайшла.
У цій справі № 924/499/24 суди попередніх інстанцій врахували правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, та дійшли правильного висновку, що відповідач-2, який мав беззаперечне право на отримання товару по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача-1 про збільшення ціни на товар, підписав додаткові угоди, внаслідок чого погоджена сторонами ціна збільшилася більше, ніж на 10 %, що суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Оскільки додаткові угоди №№ 3, 5, 6 до Договору постачання електричної енергії споживачу суперечать п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, встановлених ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а також стягнення з відповідача-1 на користь позивача-1 грошових коштів як безпідставно набутого майна.
Верховний Суд не бере до уваги посилання відповідача-1 у касаційній скарзі на позицію Мінекономіки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі», викладену у листах від 17.10.2016 № 3302-06/34307-06 та від 24.11.2020 № 3304-04/69987-06, яка відрізняється від позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, оскільки позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
З огляду на викладене надання Міністерством економіки України листів або роз`яснень, які суперечать висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду, прямо порушує наведені вище правові приписи та жодним чином не може вплинути на правильність застосування норм закону.
Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 922/2497/23.
Іншою підставою касаційного оскарження судових рішень відповідачем-1 визначено пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Доводи касаційної скарги обгрунтовані тим що за одночасної дії пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» наявна виключна правова проблема щодо того яку із вищезазначених норм права застосовувати до такого роду спірних правовідносин.
Вважає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», а тому судом першої та апеляційної інстанції в свою чергу невірно застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Верховний Суд не бере до уваги твердження скаржника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки застосування судами цієї норми права є правильним, узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, яка була підтверджена також і постановою Великої Палати Верховного суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24. Твердження скаржника про неправильне застосування судами цієї норми права не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими. Застосування судами попередніх інстанцій пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» повністю відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у зазначеній останній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24. З огляду на викладене відсутні також і підстави для формування нового (іншого) висновку щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі», про який просить скаржник (про можливість внесення необмеженої кількості разів змін до договору про закупівлю бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії в частині збільшення ціни за одиницю товару за умови дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10 % за один раз пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку (або на відсоток коливання ціни такого товару на ринку) і за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю).
Верховний Суд вважає безпідставними посилання скаржника як на правомірність укладення спірних додаткових угод та наявність підстав для зміни ціни товару більш ніж на 10 % на положення постанови Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022, прийнятої на виконання пункту 37 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16.08.2022 № 2526-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану", що набрав чинності 10.09.2022, оскільки відповідна постанова КМУ має перспективну дію і не може застосовуватися до договірних відносин публічних закупівель, які виникли до набрання нею чинності. При цьому, суд касаційної інстанції враховує те, що договір постачання електричної енергії споживачу № 1-01-2022 був укладений між відповідачами у цій справі 04.01.2022, а спірні додаткові угоди до нього укладались № 3 від 31.08.2022, № 5 від 21.09.2022, тобто до дати прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1178 від 12.10.2022. Щодо додаткової угоди № 6 від 14.10.2022, яка хоча і була укладена після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1178 від 12.10.2022, однак у пункті 2 цієї постанови установлено, що закупівлі товарів, робіт і послуг, розпочаті до набрання чинності цією постановою, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цією постановою. 
Отже Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на регулювання спірних правовідносин відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022, оскільки вона не може застосовуватися до договірних відносин публічних закупівель, які виникли до набрання нею чинності, тобто не стосується спірних правовідносин, зокрема спірних додаткових угод, укладених відповідачами у 2022 році.
Такі висновки викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
Також підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржником визначено пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
У касаційній скарзі скаржник зазначив, що постанова суду апеляційної інстанції в частині визначення суми фактично сплачених споживачем коштів на користь ТОВ «ЛЕКСАР ТЕХНОЛОДЖИС» за 2022 рік є такою, що прийнята не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, що призвело до ухвалення неправильного рішення по суті та покладення на відповідача-1 тягаря сплати зайвих 3 000 000 грн, що вже були повернуті на рахунки КП «ЕЛЕКТРОТРАНС».
Тобто фактично підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції в цій частині є пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Враховуючи, що наведені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень у справі № 924/499/24, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, не знайшли, наведені скаржником доводи про порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення. Крім того наведені скаржником доводи щодо неправильної оцінки судом апеляційної інстанції наявних у справі доказів, зокрема неврахування доданих відповідачем-1 до апеляційної скарги платіжних доручень, зводяться до необхідності встановлення обставин справи та здійснення переоцінки наявних у справі доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення постанови суду апеляційної інстанції.
Висновки Верховного Суду
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСАР ТЕХНОЛОДЖИС» залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі № 924/499/24 залишити без змін.
3. Поновити виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.10.2024 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 у справі №924/499/24.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець 

В. Студенець