ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 120/2002/23
адміністративне провадження № К/990/34757/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року (головуючий суддя Яремчук К.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року (головуючий суддя Моніч Б.С., судді: Залімський І.Г., Кузьмишин В.М.) у справі № 120/2002/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

У С Т А Н О В И В:
В березні 2023 року ОСОБА_1 (далі також позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі також відповідач, ГУ ПФУ), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 023830013695 від 31.10.2022 про відмову у призначенні пенсії з урахуванням висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/4558/22 від 21.07.2022;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу період роботи на посаді «огранувальник алмазів в діаманти» в ДП «Вінницький завод «Кристал» (теперішня назва АТ «Вінницький завод «Кристал») з 01.01.1992 по 02.07.2007.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 023830013695 від 31.10.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період її роботи з 01.01.1992 по 21.08.1992 на Вінницькому заводі «Кристал» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
11.09.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачки, надіслана 16.08.2024, у якій скаржниця просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.02.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2024 , справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 20.09.2024 відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.
09.10.2024 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 11.02.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

IІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Вінницькій області від 31.10.2022 № 023830013695 їй протиправно було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Вважає, що період її роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальник алмазів в діаманти з 01.01.1992 по 02.07.2007 має бути зарахований до її пільгового стажу.
На думку відповідача, оскільки в записах трудової книжки ОСОБА_1 відсутні відомості щодо зайнятості на певному виробництві, передбаченому Списком № 2, характеру виконуваної роботи, періодів, протягом яких особа повний робочий день фактично була зайнята на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, а також беручи до уваги інформацію, надану акціонерним товариством «Вінницький завод «Кристал» в листі № 10/07 від 25.01.2022 про те, що за результатами атестації робочих місць, які проводились на підприємстві, право пільгового пенсійного забезпечення ОСОБА_1 не підтверджено, тому підстави для зарахування такого періоду до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, відсутні.
З огляду на зазначене, відповідач вважає, що пенсійним органом правомірно відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено таке.
Досягнувши 53 років, ОСОБА_1 21.05.2021 звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області № 023830013695 від 27.05.2021 заявниці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення пенсійного органу обґрунтовано тим, що у заявниці відсутній пільговий стаж роботи, встановлений пунктом 2 частини 2 статті 114 зазначеного Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пільговий стаж позивачки за Списком 2 становить 05 років 04 місяці 03 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Вважаючи незаконною відмову пенсійного органу в призначенні пільгової пенсії за віком за Списком № 2, позивачка оскаржила таку в судовому порядку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 120/9491/21-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду навчання у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі по професії огранувальника алмазів у діаманти з 01.09.1985 по 24.07.1986 та роботу огранувальника алмазів в період з 25.07.1986 по 31.12.1991 у Вінницькому заводі «Кристал» у розрахунку 05 років 05 місяців та 03 дні, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період навчання у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі по професії огранувальника алмазів у діаманти з 01.09.1985 по 24.07.1986 та роботу огранувальника алмазів в період з 25.07.1986 по 31.12.1991 у Вінницькому заводі «Кристал» у розрахунку 05 років 05 місяців 03 дні, та з урахуванням висновку суду, наведеному у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання згадуваного рішення суду пенсійний орган повторно розглянув заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах та рішенням № 023830013695 від 02.12.2021 відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.
Не погодившись із таким рішенням пенсійного органу, позивачка оскаржила і його в судовому порядку.
За результатами розгляду справи № 120/4558/22 Вінницьким окружним адміністративним судом 21.07.2022 прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Цим судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 023830013695 від 02.12.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії з урахуванням висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 120/9491/21, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 із урахуванням висновків суду у цій справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання цього судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуто заяву позивачки та 31.10.2022 прийнято рішення № 023830013695, яким їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зі змісту такого рішення слідує, що вік ОСОБА_1 станом на день звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України (21.05.2021) становить 53 роки, а страховий стаж - 33 роки 07 місяців 02 дні, стаж роботи за Списком № 2 - 06 років 03 місяці 28 днів.
Довідкою № 10/54 від 24.06.2019 державне підприємство «Вінницький завод «Кристал» підтвердило зайнятість заявниці повний робочий день в шкідливих і важких умовах праці за професією, що передбачена Списком № 2, протягом періоду з 25.07.1986 по 31.12.1991. Довідки, яка б підтверджувала спеціальний стаж за період роботи з 01.01.1992 по 02.07.2007 не надано.
З огляду на висновки Вінницького окружного адміністративного суду, наведені у рішенні від 21.07.2022 у справі № 120/4558/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області 05.09.2022 на електронну адресу акціонерного товариства «Вінницький завод «Кристал» надіслано листа вих. № 0200-0303-8/63872 щодо надання нової довідки, яка б підтверджувала спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 . Проте відповідь на такий лист не надійшла.
Водночас у рішенні пенсійного органу міститься посилання на лист акціонерного товариства «Вінницький завод «Кристал» від 25.01.2022 № 10/07, зі змісту якого слідує, що за результатами атестації робочих місць, які проводились на підприємстві протягом періоду з 1994 року по 2021 рік, право на пільгове пенсійне забезпечення за посадою, на якій працювала ОСОБА_1 , не підтверджено.
Пенсійний орган дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 по 02.07.2007, оскільки в записах трудової книжки заявниці відсутні відомості щодо зайнятості в певному виробництві, передбаченому Списком № 2, відомості про характер виконуваної позивачкою роботи, а також періоди, протягом яких ОСОБА_1 повний робочий день фактично була зайнята на роботах з шкідливими і важкими умовами праці.
Враховуючи вищевикладене, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не досягла пенсійного віку, а також у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1992 року по 02.07.2007 відповідачем правомірно не зараховано до пільгового стажу позивачки, оскільки результати атестації робочого місця за професією «огранувальник алмазів у діаманти», за якою працювала позивачка в згадуваний період, не підтвердили право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно зі Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, до такої категорії працівників віднесені також огранувальники алмазів у діаманти (розділ ХХХІІІ «Загальні професії», код: 23200000-15418).
Також у пункті 11 «Оброблення алмазів на діаманти без застосування робототехніки» розділу XIV «Оброблення металу» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2003 року № 36, передбачено професію «огранувальник алмазів у діаманти». Таку ж професію передбачено і в розділі ХХХІІІ «Загальні професії» цього ж Списку.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції витребовувались у ДП «Вінницький завод «Кристал» належним чином засвідчені матеріали проведення атестації робочих місць, які проводились у період з 01.01.1992 по 02.07.2007 включно, за професією «огранувальник алмазів у діаманти».
До суду апеляційної інстанції АТ «Вінницький завод «Кристал» надало копії висновків Державної експертизи умов праці за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до яких на робочих місцях за професією «огранувальник алмазів у діаманти» не підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зі змісту листа від 25.01.2022 вих. № 10/07 і наданих на виконання вимог суду документів, судом апеляційної інстанції встановлено, що атестація робочого місця за професією огранувальник алмазів в діаманти з 1994 року по 2021 рік проводилася, проте за результатами такої атестації право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до страхового стажу, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, необхідно зарахувати періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 21.08.1992, оскільки за час роботи за професією, яка передбачена Списками № 2 до 21.08.1992, працівник не зобов`язаний надавати відомості про атестацію робочого місця за умовами праці, надання уточнюючих довідок підприємств або їх правонаступників необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи ОСОБА_1 з 22.08.1992 по 02.07.2007 правомірно не зараховано до пільгового стажу позивачки, оскільки результати атестації робочого місця за професією «огранувальник алмазів у діаманти», за якою працювала позивачка в згадуваний період, не підтвердили право на пенсію за віком на пільгових умовах.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції на підставі повідомлення АТ «ВЗ «Кристал» встановив, що на Вінницькому заводі «Кристал» були проведені атестації робочих місць за умовами праці у 1994, 1999, 2002, 2008, 2013, 2016 та 2021 роках. За результатами усіх проведених атестацій за професією «огранувальник алмазів у діаманти» право на пенсію за віком на пільгових умовах не підтверджено.
Вважає, що такі обставини мають підтверджуватися не письмовою відповіддю, а первинними документами, які до суду надані не були.
Також зазначає, що в підсистемі «Електронний суд» 13.05.2024 було зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, поданий відповідачем, та жодної іншої інформації зареєстровано не було.
Скаржник наголошує на тому, що лише зі змісту постанови суду апеляційної інстанції дізнався про висновки державної експертизи умов праці за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до яких на робочих місцях за професією «огранувальник алмазів у діаманти» не підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Наполягає на тому, що висновки експертизи не можуть прирівнюватись до висновків атестаційної комісії, створеної на підставі Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 № 442 (далі також Порядок № 442).
Водночас стверджує, що під час розгляду справи № 120/17213/23 АТ «Вінницький завод «Кристал» було визнано, що в період з 1992 року не проводилась атестація робочих місць за посадою «огранувальник алмазів у діаманти».
Відповідач вважає, що рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими.
Акцентує увагу на тому, що в силу приписів Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків лише за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Наполягає на тому, що атестація робочого місця за професією «огранувальник алмазів у діаманти» проводилася, проте за результатами такої атестації право позивачки на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Позивачка оскаржує рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в зарахуванні до її пільгового стажу періоду роботи у ДП «Вінницький завод «Кристал» (теперішня назва АТ «Вінницький завод «Кристал») з 01.01.1992 по 02.07.2007 на посаді «огранувальник алмазів в діаманти».
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що атестація робочого місця за професією огранувальник алмазів в діаманти з 1994 року по 2021 рік проводилася, проте за результатами такої атестації право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Абзацами першим та другим пункту 2 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон № 1788)).
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 Порядку № 383 застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Ця постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).
Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Правилами пункту 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442(набула чинності 21.08.1992) окреслено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно приписів пункту 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
Атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (пункт 4 Порядку № 442).
Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (пункт 8 Порядку № 442).
Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.
Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Згідно з правовим висновком, сформованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 22.07.2025 у справі № 420/34524/23 Верховний Суд за подібних правовідносин, з урахуванням обставин встановлених судами попередніх інстанцій зазначив таке:
« 27. «…» Суд бере до уваги, що перша атестація на ДП «Вінницький завод «Кристал» була проведена у 1994 році, тобто після 21.08.1992, але до 21.08.1997. Таким чином, у разі підтвердження права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується: весь період роботи на підприємстві до дати видання наказу про результати атестації, а також період роботи протягом наступних 5 років, за умови, що не було докорінних змін умов і характеру праці (п. 4.2 Порядку № 442).
28. Наказ №123 від 21.03.1994 є актом затвердження результатів цієї атестації. Висновком державної експертизи № 09-02-188 від 26.05.2008 вказано на процедурні порушення під час її проведення, однак факт самої атестації та її наявність у період роботи позивачки не заперечуються. Формальні недоліки в організації атестації не можуть покладати негативні наслідки на працівника, який не має повноважень щодо її ініціювання, проведення чи контролю.
29. Докорінної зміни умов праці чи їхнього характеру на підприємстві в період з 1992 по 2000 рік судами не встановлено. Також не доведено проведення позачергової атестації, яка б спростовувала попередню.
30. Суд бере до уваги, що висновок державної експертизи №?09-02-188 від 26.05.2008 було складено вже після звільнення позивачки з ДП «Вінницький завод «Кристал». На час її фактичної роботи на підприємстві атестація робочих місць проводилася, а її результати застосовувалися, зокрема, для встановлення пільг та компенсацій за роботу в несприятливих умовах. Умови праці мають оцінюватися за фактичними обставинами виконання трудових обов`язків, а не виключно на підставі документації роботодавця.
31. Таким чином, за наявності підтвердження виконання роботи за професією, віднесеною до Списку №?2, та фактичного проведення атестації, попри її недоліки, - існують достатні правові та фактичні підстави для зарахування до спеціального (пільгового) стажу позивачки періодів роботи: з 21.08.1992 по 21.02.1995 та з 03.12.1995 по 17.10.2000.».
Проте в межах справи, яка переглядається, не надавалась оцінка ані наказу № 123, ані висновкам експертизи.
В цьому контексті колегія суддів зазначає, що за змістом статті 341 КАС України до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка. Об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Водночас скаржник зазначає, що був позбавлений можливості ознайомитися з висновком державної експертизи №?09-02-188 від 26.05.2008, який був наданий до суду АТ «Вінницький завод «Кристал», оскільки такі докази не витребувались судом та сторона позивача не знала про існування останніх.
За вимогами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до приписів статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а в разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Разом з тим, відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Насамперед, законність рішення залежить від безумовної, точної відповідності його законам та іншим нормативно-правовим актам, що визначається перш за все правильною юридичною кваліфікацією взаємовідносин сторін та інших учасників справи.
Обґрунтованим рішення слід вважати тоді, коли суд повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Верховний Суд наголошує, що за критеріями обґрунтованості судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
Статтями 244, 245 КАС України передбачено, що суд у рішенні має вирішити у чому числі (…) питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Проте суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень, не виконали вимоги статей 244, 245 КАС України у зв`язку із чим рішення судів не відповідають вимогам статті 242 КАС України, та є передчасними.
Своєю чергою суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За такого правового регулювання, саме суди першої та апеляційної інстанцій мають повно, об`єктивно та всебічного з`ясувати обставини справи та надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
За приписами статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на викладене, Верховний Суд доходить висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не можуть вважатися обґрунтованими та законними, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 120/2002/23 скасувати.
Справу № 120/2002/23 направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін
Я.О. Берназюк
О.П. Стародуб