ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року
м. Київ

справа № 641/8062/24
провадження № 61-13414св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України») в особі Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - Харківська міська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України») про захист прав споживачів.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, щоє власником частини квартири   АДРЕСА_1  та неодноразово зверталась до відповідача з заявами про встановлення у її квартирі індивідуального лічильника газу, однак відповіді на свої звернення не отримувала. 
Після звернення з відповідними скаргами до Президента України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та голови НКРЕКП відповідач надіслав їй лист, у якому зазначив, що для ведення обліку природнього газу за адресою: АДРЕСА_2 був установлений загальнобудинковий лічильник, а тому відсутні підстави встановлювати ще індивідуальний.
Указувала, що їй було запропоновано встановити лічильник газу за її власний рахунок за 8 500,00 грн, проте, оскільки вона є пенсіонером, малозабезпеченою особою, отримує пенсію по інвалідності, в неї не має фінансової можливості сплатити цю суму.
Вважає, що дії відповідача щодо відмови у встановленні індивідуального лічильника обліку природного газу в її квартирі порушують її права, як побутового споживача природного газу, та є незаконними.
З лютого 2022 року вона не проживаєза місцем реєстрації та не користується газом для приготування їжі, однак змушена кожного місяця збирати та надавати відповідні документи відповідачу.
Водночас вона перебуває в нерівних і несправедливих умовах, порівняно з іншими мешканцями будинку АДРЕСА_2 , у яких установлені індивідуальні газові лічильники і яким ціна за природний газ нараховується, виходячи з фактичного споживання.
Внаслідок неправомірних дій відповідача був порушений її звичайний спосіб життя, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і для обстеження в закладах охорони здоров`я, додатково витрачати кошти на лікування. Оціниласпричинену неправомірними діями відповідача моральну шкоду в 1 000 000,00 гривень.
Посилаючись на наведене, просила визнати незаконними дії Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо відмови у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою:   АДРЕСА_3 ; 
зобов`язати Харківську міську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснити за власний рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою:   АДРЕСА_3 ; 
стягнути з Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року позов залишено без задоволення.
Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав вважати дії відповідача щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 індивідуального приладу обліку неправомірними, а вимоги про зобов`язання встановити їй за кошти оператора ГРМ індивідуальний прилад обліку вважав такими, що не ґрунтується на законі, оскільки в цьому будинку згідно плану НКРЕКП визначено встановити загальнобудинковий прилад обліку.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. 
Визнано незаконними дії Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо відмови у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .
Зобов`язано Харківську міську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснити за рахунок власних коштів встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнуто з Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.
Частково задовольняючи позов, апеляційний суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21), та виходив із того, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, діяв із порушенням вимог законодавства. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує її права. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керувався частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
27 жовтня 2025 року представник Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - адвокат Зубрич Д. О., який діє на підставі довіреності, виданої від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України», звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційні скарги
Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачений обов`язок Оператора ГРМ за власні кошти встановлюй індивідуальні вузли обліку у тих квартирах житлового будинку, де встановлений загальнобудинковий лічильник газу. Встановлення лічильників за рахунок газорозподільного підприємства передбачено лише там, де не були встановлені загальнобудинкові лічильники. За таких обставин відсутні підстави вважати дії відповідача щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 індивідуального приладу обліку неправомірними, а вимоги позивача про зобов`язання встановити їй за кошти оператора ГРМ індивідуальний прилад обліку не ґрунтується на законі, оскільки в цьому будинку згідно плану НКРЕКП визначено встановити загальнобудинковий прилад обліку.
Доводи інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 - адвокат Закоморна К. О. подала до Верхового Суду відзив, у якому, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року поновлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року.
Відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Слобідського районного суду міста Харкова цивільну справу № 641/8062/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживачів.
Матеріали справи № 641/8062/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року справу № 641/8062/24 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/2 частини цієї квартири належить її чоловікові ОСОБА_2 
13 вересня 2016 року ПАТ «Харківміськгаз» склало акт приймання нового (модернізованого) вузла обліку природного газу на базі вимірювального комплексу, який установлений у будинку АДРЕСА_2 , а 05 листопада 2021 року на підставі акту контрольного огляду вузла обліку №5/11/21-К3, складеного Оператором ГРМ АТ «Харківміськгаз», лічильник газу КВУ-1.02-G25-40-0.25 заводський №20910 та коректор були демонтовані для проведення повірки.
Відповідно до довідки Державного підприємства «Укрметртестстандарт» від 08 листопада 2024 року комплекс вимірювальний КВУ-1.02-G25-40-0.25 заводський № 20910 визнаний непридатним у зв`язку з тим, що не відповідає вимогам додатку А.7.2 «Комплекси вимірювальні КВ. Настанова щодо експлуатування ГРИС.407368.001 НЕ», а саме: «при пропусканні повітря за витрати від Qmin до Qmax покази значення об`єму не збільшуються».
Відповідно до листа СП «Радміртех» від 24 квітня 2023 року, у зв`язку з порушенням логістичних ланцюжків поставок комплектуючих через бойові дії, на даний час не має технічної можливості проводити роботи з обслуговування, ремонту та відновлення комплексів вимірювальних ультразвукових КВУ .
ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з заявами та скаргами щодо встановлення індивідуального приладу обліку природного газу в її квартирі.
У відповіді від 23 квітня 2024 року на її звернення представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що 10 березня 2017 року за адресою: м. Харків, вул. Костичева, 17, установлено загальнобудинковий лічильник, а встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок газорозподільного підприємства передбачено лише там, де не було встановлено загальнобудинкові лічильники газу.
Аналогічну інформацію викладено у відповіді НКРЕКП від 09 квітня 2024 року.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина четверта статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
За статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, необхідно керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на Оператора ГРМ, який здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою на відповідній території, покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише оператор повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17.
У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що позивач є споживачем природного газу.
Харківська міська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» є оператором газорозподільної системи починаючи з 01 серпня 2023 року, що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Харкова та частини Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережи України», виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
05 листопада 2021 року на підставі акту контрольного огляду вузла обліку №5/11/21-К3, складеного Оператором ГРМ АТ «Харківміськгаз», лічильник газу КВУ-1.02-G25-40-0.25 заводський № 20910 та коректор були демонтовані для проведення повірки за адресою: АДРЕСА_2 . До теперішнього часу загальнобудинковий вузол обліку газу фактично відсутній.
Зважаючи на те, що позивач виконувала обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язують ТОВ «Газорозподільні мережі України» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.
Задовольняючи позов у частині визнання дій ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо відмови у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Із урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) волевиявлення позивача на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).
Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.
Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 7 глави 7 розділу Х Кодексу ГРС одразу після встановлення повіреного засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) (або його повірки на місці встановлення) Оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ Оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових (контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного вузла обліку природного газу.
Загальнобудинковий вузол обліку природного газу був встановлений без погодження з мешканцями будинку, а тому встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача.
Оператор ГРМ не уклав договори з окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) на зняття показань будинкового вузла обліку.
Верховний Суд погоджується з висновками суду про те, що задоволення вимог позивачки буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги із газопостачання.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, апеляційний суд правильно керувалися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом із тим, Харківська міська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» не вживала жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21) та постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17, (провадження № 61-13554св19), від 04 березня 2020 року у справі № 211/2131/18 (провадження № 61-22726св19), від 17 квітня 2020 року у справі № 215/2712/18-ц (провадження № 61-2509св20), від 20 липня 2020 року у справі № 212/1796/18-ц (провадження № 61-23124св19), 05 вересня 2022 року у справі № 199/4081/18 (провадження № 61-6365св21).
Крім того, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, апеляційний суд урахував обставини справи, істотність вимушених змін у житті позивача, характер, тривалість та обсяг заподіяних їй моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, який правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому аргументи касаційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Крім того, у цій справі позивач, звертаючись до суду з позовом, відповідачем у справі визначила Харківську міську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».
Верховний Суд зауважує, щофілією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша, третя статті 95 ЦК України).
Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони в цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а, отже, неможливістю вирішення цивільного спору.
Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Розгляду в суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 760/32455/19.
У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» (ЄДРПОУ 44907200) зареєстрований як юридична особа 02 вересня 2022 року.
У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, Харківської міської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» (ЄДРПОУ 45141068).
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Харківська міська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» є відокремленим підрозділом ТОВ «Газорозподільні мережі України», здійснює свою діяльність від імені та в інтересах ТОВ «Газорозподільні мережі України» , діє на підставі Положення, затвердженого ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Відомостей про наявність у неї статусу юридичної особи немає.
Відповідно до матеріалів справи участь в ній приймало саме ТОВ «Газорозподільні мережі України», а не Харківська міська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», адже в судовому засіданні адвокат Зубрич Д. О. здійснював представництво на участь у процесі від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України» на підставі довіреності від 12 грудня 2024 року, виданої в. о. директора Яворовським А. О., який діє від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України» (код ЄДРПОУ 44907200), на підставі наказу ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 21 листопада 2023 року № 754/кф, Положення про Філію та довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К. О. 04 грудня 2024 року, зареєстрована в реєстрі за № 5724; відзиви відповідача підписані адвокатом Пелих С. С. від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України», а не філії.
За наведених обставин, оскільки до участі у справі залучена юридична особа, яка є належним відповідачем, помилкове зазначення судом в якості відповідача філії юридичної особи не тягне за собою скасування правильного по суті рішення.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах колегія суддів відхиляє, оскільки у мотивувальній частині постанови наведено посилання на постанови Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - залишити без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Ураховуючи викладене судові рішення суду першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов