УХВАЛА
03 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/4443/23(916/561/25) 
Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Огороднік К.М.

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН»

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025
та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026

у справі №916/4443/23(916/561/25)
за позовом: ліквідатора Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ»
до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДБОЙЗ»
відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 
про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна, скасування рішень державного реєстратора та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 позов задоволено частково; визнано недійсним Акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДБОЙЗ» від 05.03.2021р., посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Дімітровою Т.А., зареєстровано у реєстрі за №665, 666; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» із чужого незаконного володіння на користь Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ» нерухоме майно, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна: 1868400451208; Тип об`єкта: база відпочинку, об`єкт житлової нерухомості: Ні; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 2481.7, адреса: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Гранит» база відпочинку (район «Центральний»), будинок 1-75; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДБОЙЗ» на користь Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ» 50% судового збору у розмірі 3 316,80 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» на користь Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ» 50% судового збору у розмірі 3 316,80 грн; стягнуто з Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ» у дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 3 186,40 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 залишено без змін. Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на апелянта.

12.02.2026 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №916/4443/23(916/561/25), в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; зупинити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 до завершення розгляду касаційної скарги. 

16.02.2026 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду від Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «БЕДБОЙЗ» надійшли заперечення щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою. Заперечення мотивоване тим, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» не була сформована за допомогою підсистеми «Електронний суд», а додана як додаток, що є порушенням п.26 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та пункту 12 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС.

18.02.2026 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» надійшла відповідь на заперечення на відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно пп. 9 п.2-1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) судовий збір становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Частиною третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подання до Верховного Суду касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір в сумі 10 844,80 грн. (6 778 грн. (судовий збір за подачу позову) х 200%х 0,8).

Однак, в матеріалах касаційної скарги надісланої скаржником відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
Скаржник, не зазначає, як конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) відповідним пунктом частини другої статті 287 ГПК України, так і підставу касаційного оскарження з урахуванням статті 310 ГПК (конкретна її частина/частини та конкретний її пункт/пункти) з відповідним посиланням на відповідний пункт, відповідної частини статі 287 ГПК України у разі, якщо вважає, що судом допущено порушення норм процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права.
Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.
Відповідно до частин 2, 5 ст. 292 та ст. 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 290, 292 ГПК України Верховний Суд, - 

У Х В А Л И В:
1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №916/4443/23(916/561/25) - залишити без руху.

2.Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 10 844,80 грн. і надати Суду відповідні докази здійснення такої оплати, виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3.Роз`яснити скаржнику у справі №916/4443/23(916/561/25), що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду 
у складі Верховного Суду Огороднік К.М.