УХВАЛА
12 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 758/13876/20
провадження № 61-1639ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу представника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області - Стельмаша Романа Миколайовича, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
15 березня 2025 року Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі - ГУ СБУ у м. Києві та Київській області) через підсистему «Електронний Суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року (провадження 
№ 61-3414ск25) касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
Верховний Суд визнав безпідставними доводи заявника, що держава звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а відтак і на подання касаційної скарги обов`язок сплати судового збору не розповсюджується.
12 квітня 2025 року ГУ СБУ у м. Києві та Київській області повторно через систему «Електронний суд» звернулося з касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2026 року (провадження 
№ 61-4802ск25) касаційну скаргу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року повернуто заявнику.
Верховний Суд дійшов висновку, що ГУ СБУ у м. Києві та Київській області є суб`єктом справляння судового збору в справі № 758/13876/20, що неодноразово зазначав суд касаційної інстанції, проте судовий збір не сплачено, заявник продовжує безпідставно наполягати, що не має обов`язку зі сплати судового збору.
У лютому 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ГУ СБУ у м. Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.
До касаційної скарги, всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
В касаційній скарзі та доданих до неї документах, заявник в черговий раз наполягає та вказує, що з касаційною скаргою звернулася держава в особі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, а не юридична чи фізична особа, а тому відсутні підстави для покладання обов`язку зі сплати судового збору.
ГУ СБУ у м. Києві та Київській області наполягає на своїй позиції щодо відсутності обов`язку справляння ним судового збору за подання касаційної скарги в цій справі № 758/13876/20, з тих самих міркувань та підстав, які Верховним Судом були відхилені, зокрема в ухвалах від 24 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року, від 23 липня 2025 року та від 23 січня 2026 року, де заявнику послідовно з посиланням на норми права та практику Верховного Суду було роз`яснено, що він є суб`єктом справляння судового збору на загальних підставах відповідно до Закону України «Про судовий збір», проте, заявник не усунув обставини, що стали підставою для повернення його касаційної скарги Верховним Судом двічі, та звертаючи з касаційною скаргою втретє судовий збір не сплатив.
За наведених обставин, касаційна скарга ГУ СБУ у м. Києві та Київській області не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Водночас заявник, звертаючись втретє з касаційною скаргою на ті самі судові рішення, помилково трактуючи норми права щодо сплати судового збору, ігноруючи обґрунтовані вказівки Верховного Суду щодо обов`язку заявника здійснити сплату судового збору, продовжує демонструвати процесуальну поведінку, яка судом касаційної інстанції була оцінена та відхилена як помилкова, а отже, обставини не перестали існувати, що стали підставою для повернення касаційної скарги судом касаційної скарги двічі.
Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень викладених в ухвалах Верховного Суду від 03 квітня 2025 та 23 січня 2026 року ГУ СБУ у м. Києві та Київській області не наведено та Верховний Суд їх не встановив.
У цій справі № 758/13876/20 ГУ СБУ у м. Києві та Київській області повернуто касаційну скаргу двічі саме у зв`язку із несплатою судового збору, проте, як вбачається з матеріалів касаційного провадження, поданих втретє, всупереч вказівкам Верховного Суду, заявник наполягає на своїй позиції, що він не є суб`єктом справляння судового збору в цій справі, що судом касаційної скарги було визнано помилковим.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд приходить до висновку, що вказані дії є зловживанням процесуальними правами.
Така свідома процесуальна поведінка ГУ СБУ у м. Києві та Київській області є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області - Стельмаша Романа Миколайовича, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди повернути заявнику.
Заявнику надіслати копію ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара