УХВАЛА

09 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3946/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026
у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Лаппи Андрія Віталійовича
до Фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича
про захист прав інтелектуальної власності,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Зенченко Анатолій Михайлович (далі - ФОП Зенченко А. М.) 02.03.2026 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду Касаційного господарського суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 910/3946/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про захист прав інтелектуальної власності. Разом з тим у касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження спірних судових рішень.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо строку на касаційне оскарження.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Згідно із пунктом 7 частини другої та пунктом 1 частини четвертої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинна бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується; до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності.

Відповідно до частин першої, другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, що оскаржується, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу (частина третя статті 288 ГПК України).

Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/3946/24 ухвалена 28.01.2026, повний текст постанови складено 02.02.2026, отже строк на її оскарження закінчився 23.02.2026 з урахуванням частини четвертої статті 116 ГПК України.

Із касаційною скаргою скаржник звернувся до Верхового Суду 02.03.2026, тобто із пропуском зазначеного процесуального строку, встановленого статтею 288 ГПК України. 

Звертаючись касаційною скаргою, ФОП Зенченко А. М. просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на положення статті 288 ГПК України та те, що скаржник не був присутній у судовому засіданні, не отримував копію повного тексту оскаржуваної постанови у день її проголошення; зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), забезпечено надання загального доступу 05.02.2026; внаслідок цілеспрямованих ударів по об`єктах енергетичної інфраструктури у місті Києві склалась критична ситуація із енергопостачанням, що супроводжувалась тривалими відключеннями світла; через відсутність графіків відключень світла скаржник був технічно позбавлений можливості перевірити стан розгляду справи та вчасно ознайомитися зі змістом оскаржуваної постанови; на думку відповідача, пропуск строку стався внаслідок незалежних від нього обставин, просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення з касаційною скаргою.

Стосовно зазначених аргументів скаржника щодо поважності пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Скаржник, на підтвердження істинності твердження про неотримання копії оскаржуваної постанови не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, а саме доказів отримання / неотримання повного тексту оскаржуваної постанови та направлення / не направлення її судом апеляційної інстанції.

Водночас доводи скаржника про поважність пропуску строку через забезпечення надання загального доступу до повного тексту оскаржуваної постанови в ЄДРСР 05.02.2026 Судом відхиляються, оскільки відповідно до частини другої статті 288 ГПК України пропущений строк на касаційне оскарження поновлюється в разі доведення факту дати отримання повного тексту судового рішення та звернення з відповідною скаргою протягом двадцяти днів з дня вручення учаснику справи такого судового рішення або обґрунтованих належним чином обставин неотримання повного тексту рішення з незалежних від скаржника обставин.

Саме по собі посилання заявника на критичну ситуацію із енергопостачанням, тривалі відключення світла, відсутність графіків відключень світла, без наведення конкретних обставин щодо неможливості вчасно звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою та доказів причинно-наслідкового зв`язку із неможливістю своєчасного виконання процесуальної дії не є тими непереборними обставинами, що об`єктивно перешкоджали йому здійснити усі необхідні процесуальні дії. 

Отже, у цьому випадку підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження постанови, колегія суддів визнає неповажними.

Частиною третьою статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Щодо підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з відповідним посиланням на статтю 287 цього Кодексу. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Верховний Суд зазначає, що поряд із обґрунтуванням норм права, застосованих судом апеляційної інстанції неправильно або з порушенням, на його думку, скаржник має одночасно викласти підстави для такого оскарження (разом чи окремо), визначених частиною другою статті 287 ГПК України: 1) послатися на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 2) описавши спірні правовідносини, належно обґрунтувати мотиви (з чітким посиланням на норму права: абзац, пункт, частину статті) необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України); 3) пославшись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та конкретизувавши зміст правовідносин, скаржник має послатися на відповідну норму права, щодо якої відсутній висновок та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України); 4) посилаючись, як на підставу для оскарження судового рішення, на частини першу, третю статті 310 ГПК України, на скаржника покладається обов`язок обґрунтувати мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для його касаційного оскарження, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України. При цьому скаржник має усвідомлювати, що наслідком обґрунтованої підставності для такого звернення буде скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що доводи касаційної скарги відповідача зводяться до власного викладення обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Скаржником не наводиться детального опису правовідносин у контексті обґрунтування мотивів та підстав звернення з касаційною скаргою з чітким посиланням на норму права - відповідний пункт частини другої статті 287 ГПК України.

До того ж Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не виклав у тексті касаційної скарги. При цьому, Верховний Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо сплати судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України "Про судовий збір". 

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлено в 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 установлено у розмірі 3 028,00 грн.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

У квітні 2024 року Фізична особа-підприємець Лаппа Андрій Віталійович (далі - ФОП Лаппа А.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ФОП Зенченка А. М. про захист прав інтелектуальної власності.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій у справі № 910/3946/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про захист прав інтелектуальної власності.

З урахуванням вимог касаційної скарги, беручи до уваги 1 вимогу немайнового характеру спору, при зверненні до суду мав бути сплачений судовий збір у сумі 6 056,00 грн, а саме: (3 028,00 грн х 200%).

В порушення зазначених вимог, до касаційної скарги не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. 

Приписами частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України з наданням строку на усунення недоліків поданої касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме скаржнику необхідно:

1) надати відповідні докази підтвердження отримання / неотримання повного тексту оскаржуваної постанови та направлення / не направлення її судом апеляційної інстанції або навести інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження; 

2) обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на чітко визначений пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як підставу (підстави) для касаційного оскарження судових рішень, шляхом звернення із заявою про усунення недоліків; 

3) надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у сумі 6056,00 грн за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:
- Отримувач коштів: ГУК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102;
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
- Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007;
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102;
- Найменування податку, збору, платежу: "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";
- Призначення платежу: "Судовий збір за розгляд касаційної скарги …на рішення …у справі №…".

Верховний Суд також вважає за необхідне звернути увагу ФОП Зенченка А. М. на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України або відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України в залежності від повноти усунення недоліків.

Крім того Суд зауважує, що відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. 

Відповідно до частини сьомої статті 42 ГПК України якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Як свідчить інформація, отримана та сформована засобами автоматизованої системи документообігу суду, у позивача і відповідача не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

При цьому додані до скарги копії касаційної скарги, як доказ повідомлення позивача, не є належним доказом надсилання копії цієї скарги учаснику справи у розумінні наведених приписів ГПК України, а отже до скарги не додано належних доказів надсилання її копії позивачу у визначеному частиною сьомою статті 42 ГПК України порядку (у паперовій формі листом з описом вкладення).

Неповідомлення учасника справи про звернення до суду з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, передбачені приписами частини третьої статті 2 ГПК України.

Отже скаржнику необхідно виконати вимоги статті 291 ГПК України та надати суду докази надсилання копії цієї касаційної скарги і доданих до неї документів позивачу, а саме ФОП Лаппі А.В. у визначеному частиною сьомою статті 42 ГПК України порядку (листом з описом вкладення).

Керуючись статтями 119, 169, 174, 234, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ: 

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зенченка Анатолія Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі №910/3946/24 залишити без руху.

2. Надати Фізичній особі-підприємцю Зенченку Анатолію Михайловичу строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Роз`яснити Фізичній особі-підприємцю Зенченку Анатолію Михайловичу, що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова