УХВАЛА

18 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 494/1611/18
провадження № 61-9774св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву судді Пророка Віктора Васильовича про самовідвід від розгляду справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ: 

У грудні 2018 році ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач просила суд:
- встановити факт батьківства ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно ОСОБА_5 ;
- визнати право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме на частину житлового будинку.

Березівський районний суд Одеської області рішенням від 04 грудня 2019 року, яке Одеський апеляційний суд постановою від 10 червня 2020 року залишив без змін, позов задовольнив частково.

Встановив факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 .

У іншій частині вимог позову відмовив.

Верховний Суд постановою від 04 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2020 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Березівський районний суд Одеської рішенням від 06 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, позов задовольнив частково.

Встановив факт батьківства ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно ОСОБА_5 .

У іншій частині вимог позову відмовив. 

У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 березня 2023 року, постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 рокута ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
Верховний Суд ухвалою від 19 вересня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із Березівського районного суду Одеської області.

Верховний Суд ухвалою від 09 лютого 2026 року справу призначив до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Вказана ухвала Верховного Суду від 09 лютого 2026 року, на підставі частини третьої статті 415 ЦПК України, була оформлена не суддею Пророком В. В., як суддею-доповідачем, а суддею, який входить до складу колегії - Петровим Є. В., оскільки, на переконання судді Пророка В. В., касаційне провадження у цій справі, було відкрите помилково та підлягало закриттю, а справа могла бути розглянута колегією суддів у складі трьох суддів, про що суддя Пророк В. В. 09 лютого 2026 року висловив окрему думку.

10 лютого 2026 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

11 лютого 2026 року суддя Пророк В. В. заявив про самовідвід у справі, оскільки є обставини, які можуть викликати сумніви в його неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Суддя Пророк В. В. зазначає, що саме з підстав висловлення ним окремої думки щодо результатів розгляду касаційної скарги Верховний Суд вже відводив його від участі у розгляді справи № 757/7499/17-ц (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року), справи № 456/253/22 (ухвала Верховного Суду від 12 липня 2024 року), справи № 461/6975/23 (ухвала Верховного Суду від 06 листопада 2024 року) та справи № 2-750/11 (ухвала Верховного Суду від 18 грудня 2024 року). Тому, оскільки в його окремій думці від 09 лютого 2026 року була фактично викладена його правова позиція щодо результатів розгляду Верховним Судом справи № 494/1611/18, задля недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи та сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості судді та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, він заявив про самовідвід від розгляду справи № 494/1611/18 (провадження № 61-9774св23).

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви судді Верховного Суду Пророка В. В., дійшла висновку, що заява не підлягає задоволеннюз таких підстав.

Відповідно до частин першої-третьої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, від 09 листопада 2006 року). 

Згідно з частиною дев`ятою статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом. 

Зазначені суддею, який входить до складу колегії - Пророком В. В. у заяві про самовідвід доводи не свідчать про існування обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості та об`єктивності під час вирішення цієї справи. 

Посилання у заяві про самовідвід на те, що саме з підстав висловлення суддею Пророком В. В. окремих думок щодо результатів розгляду касаційної скарги Верховний Суд відвів його від участі у розгляді справи № 757/7499/17-ц (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року), справи № 456/253/22 (ухвала Верховного Суду від 12 липня 2024 року), справи № 461/6975/23 (ухвала Верховного Суду від 06 листопада 2024 року) та справи № 2-750/11 (ухвала Верховного Суду від 18 грудня 2024 року),колегія суддів відхиляє, оскільки під час вирішення цієї справи суддя Пророк В. В. не висловлював свою правову позицію по суті доводів касаційної скарги. 

В окремій думці, викладеній суддею Верховного Суду Пророком В. В. у цій справі 09 лютого 2026 року, він висловив свою позицію, що касаційне провадження у цій справі було відкрито помилково та підлягало закриттю, а справа могла бути розглянута колегією суддів у складі трьох суддів, проте не робив жодних висновків щодо вирішення спору у цій справі по суті. 

Інших, визначених статтями 36, 37 ЦПК України, підстав для самовідводу також не встановлено. 

За таких обставин колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувідмовляє судді Верховного Суду Пророку В. В., який входить до складу зазначеної колегії суддів, у задоволенні заяви про самовідвід у зв`язку з відсутністю визначених цивільним процесуальним законодавством України обставин, які виключають його участь у розгляді цієї справи.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Пророка Віктора Васильовича про самовідвід відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України ухвалу оформив суддя Грушицький А. І.

Суддя-доповідач В. В. Пророк

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров