ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року 
м. Київ 

справа № 643/12400/20
провадження № 61-18130св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 

судді-доповідача - Сердюка В. В., 
суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Калараша А. А., Петрова Є. В., 

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2022 року у складі судді Блажко І. О., рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року у складі судді Блажко І. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року в складі колегії суддів Панченка О. О., Пікуля В. П., Одринської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить на праві приватної власності, та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначав, що за договором дарування від 26 березня 2013 року йому належить двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 . Сусідом по сходовій клітині є ОСОБА_2 , який є власником квартири АДРЕСА_2 . Квартири розділяє спільна стіна. З лютого 2019 року з боку квартири відповідача переважно в нічний час, а інколи і в денний час почали виникати сторонні шуми невизначеного характеру, які позбавляють позивача можливості нормально жити та відпочивати у своєму житлі. 

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з намаганням з`ясувати природу звуків, а також із проханням припинити їх. Оскільки ОСОБА_2 ніяким чином не реагував на спроби вирішити конфлікт, 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з офіційною претензією, яку надіслав поштою, та просив у строк до 30 грудня 2019 року усунути шум, що доноситься з його квартири. Проте ніякої відповіді від нього не отримав. 

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління ЖК «Оріон» з проханням створити комісію для перевірки фактів порушення громадського порядку з боку мешканців квартири АДРЕСА_2 , які б встановили вид невідомого пристрою, встановленого в зазначеному житлі, і який практично кожного дня створює сильний шум в нічний час. Проте ніякої відповіді не отримав. 

19 травня 2020 року сусідами по будинку складений акт на підтвердження того, що з боку квартири ОСОБА_2 доносяться незрозумілі, поодинокі, монотонні звуки невизначеного характеру. Подібні звуки фіксуються майже кожну ніч, починаючи з 22 год і завершуються біля 07 год ранку з інтервалом 10, 15, інколи 30 хв. Також подібні звуки фіксуються у денний час, починаючи з 10 год до 11 год та продовжуються до 13-14 год з інтервалом часу 5 хв, зрідка 15 хв. Наступного дня ОСОБА_1 звернувся до голови правління ЖК «Оріон» Кондратової Н. О. з проханням допомоги у встановленні факту наявності шумів у квартирі, надавши зазначений акт, але і цього разу ніякої реакції на його звернення не було. 

Крім того, з проханням створити комісію для обстеження електричного приладу, який встановлений у під`їзді будинку, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, від якого 01 листопада 2020 року отримав відповідь про те, що оскільки будинок знаходиться в управлінні ЖК «Оріон», виниклу проблему повинні вирішувати в кооперативі. На заяву про перевірку рівня шуму під час роботи електричних приладів Харківські міські електричні мережі своїм листом від 16 квітня 2019 року повідомили, що це не належить до їх компетенції. 

09 січня 2020 року позивач офіційно звернувся до Московського відділу НП ГУНП України з проханням вжити заходів щодо усунення правопорушення з боку ОСОБА_2 . Але 17 лютого 2020 року позивач отримав лист за підписом начальника відділу поліції Дводенка С., зі змісту якого випливає, що заява ОСОБА_1 залишилася без перевірки і заходів реагування. 

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 направив скаргу начальнику ГУНП в Харківській області на бездіяльність працівників поліції Московського району м. Харкова і небажання притягнути ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про національну поліцію» до адміністративної відповідальності, передбаченою за статтею182 КУпАП. 24 квітня 2020 року ОСОБА_1 одержав листа за № 12502/119-67/04 
від Московського відділу НП ГУНП в Харківській області, яким його повідомлено, що скарга зареєстрована у встановленому порядку, а в ході доопрацювання встановлений сусід із квартири АДРЕСА_2 , з яким проведена профілактична бесіда щодо недопущення скоєння правопорушень. 27 липня 2020 року на запит адвоката Московський відділ НП ГУНП в Харківській області листом № 161а-з/119-67/02 підтвердив факт звернення ОСОБА_1 щодо шумів з квартири відповідача, а також реєстрацію до ЖЕО за № 116. Але крім профілактичної бесіди з відповідачем працівники поліції нічого не з`ясували, будь-яких заходів адміністративного характеру до нього не застосовувалося.

ОСОБА_1 звернувся до КП «Санепідемсервіс» Харківської міської ради, яке 03 серпня 2020 року склало протокол визначення шумового навантаження № 8189/ВВФ з датою проведення контролю з 30 липня 2020 року до 31 липня 2020 року о 02 год. Відповідно до висновку виміряні еквівалентні рівні звуку у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 не відповідають вимогам «Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови», затверджених наказом МОЗ України від 22 лютого 2019 року № 463 (у точці № 1 еквівалентні рівні звуку 32,2 дБА, що перевищує нормативні рівні 30 дБА). Таким чином, підтверджено, що з квартири відповідача дійсно доносяться шуми від роботи невідомого пристрою, які схожі на стук та клацання. Позивач впродовж тривалого часу відчуває страждання через неможливість користуватися своїм житлом для нормального життя, відпочинку та спокійного нічного сну.

Позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , які чинять ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , зобов`язавши їх дотримуватися у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, та в якій зареєстровані і проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , санітарних норм допустимих рівнів шуму у денний та нічний час доби. 

26 січня 2022 року до Московського районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі співвідповідачів, в якій позивач просив залучити до участі у справі ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 як співвідповідачів у справі.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 

Розпорядженням Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

Октябрський районний суд м. Полтави (натепер - Шевченківський районний суд міста Полтави), ухвалою від 01 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біленко О. О., про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі співвідповідачів у справі повернув без розгляду.

Ухвалу мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біленко О. О., про зміну предмета позову та залучення до участі у справі співвідповідачів не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України.

Шевченківський районний суд міста Полтави рішенням від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біленко О. О., до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сеник С. Г., про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить на праві приватної власності, та зобов`язання вчинити певні дії відмовив. Судові витрати відніс на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування будь-яких перешкод у користуванні його власністю, вчинених відповідачем.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 01 грудня 2022 року та з рішенням суду першої інстанції від 20 квітня 2023 року, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку. 

Полтавський апеляційний суд постановою від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 01 грудня 2022 року та рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 20 квітня 2023 року залишив без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав доказів щодо збільшення шуму у його квартирі у зв`язку з протиправними діями відповідача, а висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з безпеки життєдіяльності встановлено лише наявність перевищень звуку у квартирі позивача, джерело їх походження не зазначено. Апеляційний суд вказав на нечіткість заявлених позовних вимог, а саме, які конкретно перешкоди необхідно усунути відповідачу у випадку порушення прав позивача, висновок експерта з цього приводу також відсутній. Суд апеляційної інстанції виснував про відсутність підстав для покладення на відповідача зобов`язання здійснити усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами порушення його прав, що є його процесуальним обов`язком.

Щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги про невмотивованість та безпідставність ухвали Шевченківського районного суду міста Полтави від 01 грудня 2022 року не впливають на її законність та обґрунтованість, оскільки, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виконав вимоги частини четвертої статті 183 ЦПК України, а саме, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частин першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 01 грудня 2022 року, рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 20 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року в цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та уточнивши її вимоги, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 01 грудня 2022 року, рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 20 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 357/14390/15-ц та від 25 березня 2020 року у справі № 461/8656/17.

Крім того, у касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу). 

Заявник указує на те, що звернувся до суду з негаторним позовом з вимогою про усунення перешкод у користуванні своїм майном, яке належить йому на праві власності, та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме просив зобов`язати відповідача дотримуватися у своїй квартирі санітарних норм допустимих рівнів шуму у денний та нічний час. Отже, позивач обрав належний спосіб захисту порушеного прав, заявивши до відповідача відповідні позовні вимоги.

Суд першої інстанції безпідставно не розглянув та фактично необґрунтовано відхилив заяву позивача про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі співвідповідачів, а також заяву про повернення до стадії підготовчого провадження у справі. Суд першої інстанції зазначені заяви не розглянув, на що апеляційний суд також уваги не звернув. Наведене унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 05 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 

Підставою відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 14 жовтня 2025 року справу призначив до судового розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 22 січня 2026 року для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Калараш А. А., Карпенко С. О., Фаловська І. М.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 26 січня 2026 року у зв`язку з перебуванням суддів Карпенко С. О. та Фаловської І. М. у відпустці визначено такий склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Ігнатенко В. М., Калараш А. А., Петров Є. В.

Фактичні обставини, встановлені судами 

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копіями: договору дарування квартири від 26 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т. Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 525; витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 березня 2013 року № 1632243 (том1, а. с. 8, 9).

Квартира АДРЕСА_6 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується копіями: договору дарування квартири від 27 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азімовою М. Ч. та зареєстрованого в реєстрі за № 716; витягу з Державного реєстру прав на нерухомого майна про реєстрацію права власності від 27 червня 2018 року № 129196243 (том 1, а. с. 66, 67). 

За договором дарування цієї квартири від 27 червня 2018 року ОСОБА_2 , батько, подарував своїй дочці ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджено інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, листом від 27 липня 2020 року Московського ВП ГУНП в Харківській області (том 1, а. с. 26, 33).

Листом від 03 березня 2020 року № 3320/119-67/01 за підписом начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що його звернення від 09 січня 2020 року, в якому він просив вжити заходів стосовно сусідів із квартири АДРЕСА_2 , які порушували громадський порядок у нічний та денний час, у встановленому законом порядку зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші. У зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення перевірка викладених у заяві відомостей була проведена в порядку Закону України «Про звернення громадян». За фактами, викладеними у заяві, проведено перевірку, за результатами якої встановити мешканців квартири АДРЕСА_2 та опитати за фактом не виявилося можливим, внаслідок чого перевірку припинено. У разі встановлення останніх буде вирішено питання згідно чинного законодавства, про що буде сповіщено додатково (том 1, а. с. 14).

Житловий будинок АДРЕСА_8 знаходиться в управлінні ЖК «Оріон» (том 1, а. с. 17). 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до голови правління ЖК «Оріон», в якій просив: направити комісію з числа членів правління ЖК «Оріон» для перевірки фактів порушення громадського порядку мешканцями квартири АДРЕСА_6 , які встановили невідомий пристрій в квартирі, що створює сильний шум у нічний час, а також часто в денний час (том 1, а. с. 21).

Листом від 24 квітня 2020 року № 12502/119-67/04 за підписом заступника начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області Кривченка В. П., повідомлено ОСОБА_1 про те, що до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшов на доопрацювання матеріал, який був зареєстрований в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інших подій Московського ВП ГУНП в Харківській області за № 1165, в якому ОСОБА_1 просив вжити заходів стосовно сусідів з квартири АДРЕСА_2 , які порушували громадський порядок у нічний та денний час, у встановленому законом порядку зареєстровано. В ході доопрацювання був встановлений сусід із квартири АДРЕСА_2 та з ним проведена профілактична бесіда щодо недопущення скоєння правопорушень (том 1, а. с. 16).

19 травня 2020 року сусіди позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 склали акт про те, що в результаті огляду квартири АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_1 , у період часу з 11 год до 13 год 19 травня 2020 року зі сторони квартири АДРЕСА_2 (схоже зі сторони кухні), власником якої є ОСОБА_2 , доносяться незрозумілі поодинокі звуки невідомого походження (щось клацає та стукає). Це продовжується з лютого 2019 року дотепер. Схожі звуки фіксуються майже кожну ніч, починаючи з близько 22 год (буває початок близько 18 год) і закінчуються близько 07 год, з інтервалами часу приблизно в 10, 15 хв, рідше близько 30 хв. Також звуки фіксуються періодами в денний час (не кожного дня, але часто), починаючи з 10-11 год та продовжуються до 13, 14 год, з інтервалом часу 5, 10 хв, рідше 15 хв (том 1, а. с. 12).

Згідно з протоколом визначення шумового навантаження від 03 серпня 2020 року № 8189/ВФФ, виготовленого КП «Санепідсервіс», виміряні еквівалентні рівні звуку у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 не відповідають вимогам «Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків на території житлової забудови», затверджених наказом МОЗ України від 22 лютого 2019 року № 463 (у точці № 1 еквівалентні рівні звуку 32,2 дБА, що перевищує нормативні рівні 30 дБА) (том 1, а. с. 24, 25).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_5 , розташована на 4 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 30,3 кв. м, у тому числі 1-а кімната 13,3 кв. м, 2-а кімната 17,0 кв. м, кухні площею 5,6 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м, ванної кімнати площею 2,0 кв. м, коридору 5,3 кв. м, вбудованої шафи 2,5 кв. м, балкон 3,0 кв. м. Загальна площа квартири 47,7 кв. м (том 1, а. с. 10, 11). 

Згідно із протоколом визначення шумового навантаження вимірювання КП «Санепідемсервіс» в квартирі АДРЕСА_3 проводилися в трьох точках однієї кімнати на висоті 1,2 м від рівня підлоги за однією траєкторією та в одній площині. Із трьох точок, де робилися виміри, лише в першій точці шум перевищив норму. Точка № 1 розташована біля вікна, результат вимірювання складає 32,2 дБА (том 1, а. с. 24).

Відповідно до пункту 2.8. ГОСТу 2337-78 «Шум. Методы измерения шума на селитебной территории и в помещениях жилых и общественных зданий», на який посилається КП «Санепідемсервіс», вимірювання шуму в приміщеннях житлових та громадських будівлях необхідно проводити не менше як в трьох точках, що рівномірно розподілені по приміщеннях не ближче 1 м.

За висновком експерта за результатами проведення судової з безпеки життєдіяльності експертизи від 29 липня 2021 року № 5717/18698, складеним провідним судовим експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Дмитрієвим В. О., встановлено, що з проведених вимірювань та їх аналізу вбачається, що рівні звуку у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_5 у денний час доби дорівнює: максимальний еквівалентний рівень звуку (у точці вимірювання №1) 31,3 дБА, що не перевищує допустимий рівень звуку у 40 дБА для денного часу доби; максимальний рівень звуку (також у точці вимірювання № 1) 31,8 дБА, що не перевищує допустимий максимальний рівень звуку у 55 дБА. У нічний час доби дорівнює : еквівалентний рівень звуку (у точках вимірювання № 1, № 2, № 3) 31,5 дБА, 30,6 дБА, 30,1 дБА, що перевищує допустимий рівень звуку у 30 дБА для нічного часу доби, що визначений для житлових приміщень «Державними санітарними нормами допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови»; максимальні рівні звуку у цих точках вимірювання 31,9 дБА, 31,3 дБА, 30,5 дБА, відповідно, не перевищують допустимий максимальний рівень звуку у 45 дБА.

Еквівалентні рівні звуку, що має імпульсивний характер, від стіни суміжної квартири АДРЕСА_2 у трьох точках вимірювання дорівнює 30,5 дБА, 30,6 дБА, 30,1 дБА, що перевищує допустимий рівень звуку у 30 дБА для нічного часу доби, норма якого зафіксована у додатку 1 до «Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови».

У квартирі АДРЕСА_6 , у тому числі у приміщеннях кухні, ванної та туалеті, відсутнє джерело шуму, вібрації, що може бути причетним до прояву рівнів імпульсивних звуків у житловому приміщенні «6» квартири АДРЕСА_3 . Єдине джерело шуму на кухні квартири АДРЕСА_2 , що визначено шляхом проведення експертного дослідження безпосередньо у вказаній квартирі холодильник «Liebherr». За характеристиками шуму при роботі холодильника «Liebherr», що є постійним шумом, такий шум не відповідає характеру виміряного в квартирі АДРЕСА_3 непостійному (імпульсному) шуму, а наявність видимого зазору між компресором холодильника та стіною, що примикає до квартири АДРЕСА_2 , виключає можливість передачі вібраційного поштовху у стіні кухні квартири АДРЕСА_2 , що дозволяє зробити висновок про непричетність шуму роботи холодильника «Liebherr» до прояву вимірювальних рівнів імпульсних звуків у житловому приміщенні «6» квартири АДРЕСА_3 , які перевищують допустимий рівень звуку у 30 дБА для нічного часу доби (том 1, а. с. 113-123).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржені судові рішення відповідають з огляду на таке. 

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття статті 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з лютого 2019 з боку квартири відповідача переважно в нічний час, а інколи і в денний час почали виникати сторонні шуми невизначеного характеру, які позбавляють позивача можливості нормально жити та відпочивати в своєму житлі.

Відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні регулюються Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Зі змісту статті 1 вказаного Закону вбачається, що шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров`я людини чи на здоров`я майбутніх поколінь. Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону громадяни мають право, зокрема, на безпечні для здоров`я і життя умови побуту. Стаття 5 Закону покладає на громадян обов`язок, зокрема, щодо виконання обов`язків, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Стаття 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначає, що жилі будинки і прибудинкові території є захищеними об`єктами, на яких шум при здійсненні будь-яких видів діяльності (у тому числі побутової) не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.

Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови, затверджені наказом Міністрества охорони здоров`я України від 22 лютого 2019 року № 463, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 березня 2019 року за № 281/33252, встановлюють допустимі рівні шуму, який проникає в приміщення житлових i громадських будинків від зовнішніх та внутрішніх джерел, i допустимі piвнi шуму на території житлової забудови. Цими нормами рівні шуму диференційовані залежно від призначення приміщення/території та часу доби (день 08:00 - 22:00, ніч 22:00 - 08:00).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, належним чином дослідив подані сторонами докази і надав їм оцінку, та дійшов висновку про те, що позивач не довів, що збільшення шуму у його квартирі пов`язано з протиправними діями відповідача, а висновком експерта за результатами проведення судової з безпеки життєдіяльності експертизи встановлено лише наявність перевищення звуку у квартирі позивача, джерело їх походження не зазначено. 

У свою чергу апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, вказав на нечіткість заявлених вимог, а саме звернув увагу на те, що позивач не зазначив, які конкретно перешкоди необхідно усунути відповідачу у випадку порушення прав позивача, та не надав належних і допустимих доказів наведеного.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, оскільки у цій справі відсутні підстави для покладення на відповідача зобов`язання усунути перешкоди у користуванні квартирою та зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо дотримання санітарних норм допустимих рівнів шуму у денний та нічний час доби, з тієї підстави, що позивач не довів належними та допустимим доказами порушення його прав, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи касаційної скарги про те, що звернення позивача до суду з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні своїм майном, яке належить йому на праві власності, та зобов`язання відповідача вчинити певні дії з метою дотримання у своїй квартирі санітарних норм допустимих рівнів шуму у денний та нічний час, є належним способом захисту порушеного права не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач у цій справі не надав належних і допустимих доказів порушення його права.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що у квартирі АДРЕСА_6 , встановлені звичайні як для кожної пересічної особи побутові прилади: телевізор, пральна машина, холодильник, кондиціонер. Вказані пристрої не створюють надмірного чи нетипового шуму у його чи в суміжній квартирі (том 1, а. с. 38-40).

Згідно із протоколом визначення шумового навантаження вимірювання від 03 серпня 2020 року КП «Санепідемсервіс» в квартирі  АДРЕСА_5 , вимірювання проводилися в трьох точках однієї кімнати на висоті 1,2 м від рівня підлоги за однією траєкторією та в одній площині. Із трьох точок, де робилися вимірювання лише в першій точці шум перевищив норму. Точка № 1 розташована біля вікна, результат вимірювання складає 32,2 дБА (том 1, а. с. 24).

З висновку експерта за результатами проведення судової з безпеки життєдіяльності експертизи від 29 липня 2021 року № 5717/18698 відомо, що єдиним джерелом шуму у кухні суміжної квартири відповідача, що визначено шляхом проведення експертного дослідження безпосередньо в його квартирі, є холодильник «Liebherr». 

За характеристиками шуму під час роботи холодильника, що є постійним шумом, такий шум не відповідає характеру виміряного в квартирі непостійному (імпульсному) шуму, а наявність видимого зазору між компресором холодильника та стіною, що примикає до квартири відповідача, виключає можливість передачі вібраційного поштовху у стіні кухні суміжної квартири АДРЕСА_2 , що дозволяє зробити висновок про непричетність шуму роботи холодильника «Liebherr» до прояву вимірювальних рівнів імпульсних звуків у житловому приміщенні «6» квартири ОСОБА_1 , які перевищують допустимий рівень звуку у 30 дБА для нічного часу доби (том 1, а. с. 113-120).

За таких обставин суди попередніх інстанцій, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів збільшення рівня шуму у його квартирі у зв`язку з протиправними діями відповідача, а висновком експерта за результатами проведення судової з безпеки життєдіяльності експертизи встановлено лише наявність перевищень звуку у квартирі позивача, однак джерело їх походження не зазначено. Наведене виключає задоволення вимог позивача, оскільки ним не доведено причинно-наслідкового зв`язку між збільшенням рівня шуму у суміжній квартирі та неправомірними, на думку позивача, діями чи бездіяльністю відповідача, а також інших осіб, які проживають у цій суміжній квартирі.

Доводи касаційної скарги, які стали підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 357/14390/15-ц (провадження № 61-2391св18) зазначено, що висновки судів про необхідність відновлення порушених прав позивачів у порядку, передбаченому статтею 391 ЦК України, шляхом зобов`язання відповідача припинити діяльність з обслуговування клієнтів в орендованому приміщенні кафе-бару від 22 год до 08 год, не суперечать положенням статей 16, 386, 391, 396 ЦК України, статей 1, 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», а також вимогам статті 43 Господарського кодексу України, якою передбачено право на здійснення підприємницької діяльності без обмежень, однак з дотриманням вимог Закону, у тому числі і дотримання вимог статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» про забезпечення тиші у нічний час на захищеному об`єкті.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 461/8656/17 (провадження № 61-7433св19) Верховний Суд вважав частково обґрунтованими вимоги позову щодо заборони відповідачу підприємницької діяльності у підвальному приміщенні житлового будинку із забороною саме здійснюваної розважальної діяльності у нічний час, оскільки саме підприємницька діяльність з використанням приміщень підвалу як нічний клуб у нічний час призводить до порушення прав позивача. Заборона ж відповідачу іншої підприємницької діяльності у належних йому приміщеннях виходить за межі встановленого обсягу порушених прав, які можуть бути захищені судом у цій справі та може призвести до обмеження прав відповідача на не заборонену законом підприємницьку діяльність, яка не порушує права інших осіб.

Таким чином, порівнювані правовідносини у наведених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними, різняться підставами і предметами позовів, що вказує на відмінність їх правового регулювання та норм, відповідно до яких вирішується спір. Тому посилання на висновки, викладені у зазначених вище постановах Верховного Суду, є нерелевантними.

Посилання на різні постанови Верховного Суду із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, у неподібних правовідносинах чи у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

За наведених обставин доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції помилково застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду, що було підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися під час касаційного перегляду справи. 

Щодо доводів касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву позивача про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі співвідповідачів, а також заяву про повернення до стадії підготовчого провадження у справі колегія суддів звертає увагу на таке. Шевченківський районний суд міста Полтави ухвалою від 01 грудня 2022 року, повертаючи заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Біленко О. О., без розгляду, керувався положеннями статті 183 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Суд першої інстанції, повертаючи без розгляду заяву про зміну предмета позову та про залучення до участі у справі співвідповідачів, ухвалу обґрунтував тим, що заява не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України, а саме: не зазначено повне найменування ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; не надано клопотання у відповідності до кількості учасників процесу чи доказів направлення клопотання всім учасникам процесу.

Таким чином, саме невиконання представником позивача вимог статті 183 ЦПК України стало наслідком повернення заяви, поданої до суду першої інстанції, позивачу без розгляду. Крім того, аналогічні доводи заявника містилися в апеляційній скарзі, яким надано належну оцінку судом апеляційної інстанції. 

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскарженими судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №, § 2).

Виходячи з наведеного, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 01 грудня 2022 року, рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 20 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач В. В. Сердюк

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

А. А. Калараш

Є. В. Петров