ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 362/6684/16-ц
провадження № 61-16166св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - Обухівська окружна прокуратура Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області,
третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М. та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року у складі колегії суддів: 
Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

30 грудня 2016 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (далі - ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок.

Позов мотивовано тим, що ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка, площею 971,21 га, для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ, № 001432-270, від 20 травня 
2002 року, який зареєстровано Глевахівською селищною радою у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. 

Рішенням Глевахівської селищної ради від 18 травня 2010 року № 919-36-V ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у приватну власність передано земельні ділянки, площею по 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення управлінням Держкомзему у Васильківському районі зареєстровано та видано:
- державний акт серії ЯК, № 105004, від 01 вересня 2010 року на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221455300:03:002:0109, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на 
АДРЕСА_2 ;
- державний акт серії ЯК, № 105003, від 30 серпня 2010 року на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221455300:03:002:0108, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на 
АДРЕСА_3 .

01 вересня 2010 року ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу відчужила на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,10 га, 
з кадастровим номером 3221455300:03:002:0108.

Прокурор вказував, що прийняття рішення Глевахівською селищною радою про передання у власність земельних ділянок громадянам, отримання відповідачами державних актів на право власності на земельні ділянки, відчуження земельної ділянки на користь іншої особи відбулось незаконно, оскільки вказані земельні ділянки мають перетин із земельними ділянками 
ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин 
і генетики НАН України», яке не погоджувало вилучення земельних ділянок.

У свою чергу, Глевахівська селищна рада не перевірила місцерозташування спірних земельних ділянок, а тому фактично розпорядилася землями, які не відносились до земель комунальної власності, та порушила порядок визначення цільового призначення спірних земельних ділянок.

Позивач вказував, що наведене свідчить про необхідність витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред`явлення віндикаційного позову згідно зі статтею 387 ЦК України з метою захисту порушених інтересів держави.

Посилаючись на викладене, прокурор просив визнати недійсним рішення Глевахівської селищної ради від 18 травня 2010 року № 919-36-V в частині передання у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельних ділянок; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, 
а саме: серії ЯК № 105004 від 01 вересня 2010 року, виданого ОСОБА_2 , на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 
з кадастровим номером 3221455300:03:002:0109, яка розташована на 
АДРЕСА_2 ; серії ЯК № 105003 від 30 серпня 2010 року, виданого ОСОБА_3 , з відміткою про перехід права власності до 
ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,10 га, для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 
з кадастровим номером 3221455300:03:002:0108, яка розташована на 
АДРЕСА_3 , та скасувати їх державну реєстрацію; витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та у постійне користування ДП «Дослідницьке сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин 
і генетики НАН України» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 3221455300:03:002:0109, яка розташована на АДРЕСА_2 , вартість якої складає 
35 742,72 грн, ОСОБА_1 -земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер 3221455300:03:002:0108, яка розташована на АДРЕСА_3 , вартість якої складає 35 742,72 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року відкрито провадження у справі і призначено її до судового розгляду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 
29 березня 2023 року замінено Києво-Святошинську місцеву прокуратуру на її правонаступника - Обухівську окружну прокуратуру.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 
28 листопада 2023 року замінено Головне управління Держгеокадастру 
у Київській області на його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі - ГУ Держгеокадастр).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки Закон України від 12 березня 
2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-IX) має зворотну силу, а провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, 
а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви статтям 175, 177 ЦПК України, суд встановив, що позовна заява частині четвертій статті 177 ЦПК України, не відповідає.

У справі висунуто вимоги майнового характеру, в позовній заяві зазначено ціну позову - 71 485,44 грн, але не додано експертно-грошової оцінки земельних ділянок з кадастровими номерами 3221455300:03:002:0109 та 3221455300:03:002:0108, площею по 0,10 га, здійсненої в порядку, визначеному законом.

Зважаючи на внесені Законом № 4292-ІХ зміни, що набули чинності 09 квітня 2025 року, після відкриття провадження у цій справі прокурору необхідно, 
з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) спірних земельних ділянок, здійсненої в порядку, визначеному законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, усунути недоліки позовної заяви із зазначення цини позову та надання документа, що підтверджує внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом зазначення ціни позову та внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, і додати до позову вказані документи.

09 липня 2025 року Обухівська окружна прокуратура на виконання вимог ухвали суду від 03 червня 2025 року подала заяву, у якій зазначила, що позовна заява відповідає статті 177 ЦПК України у редакції, чинній на 30 грудня 
2016 року, абзац другий частини четвертої статті 177 не має зворотної дії в часі та один із відповідачів взагалі не може вважатись добросовісним набувачем, підстав для подання прокурором до суду експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду коштів в сумі їх вартості, немає.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

Роз`яснено, що відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурор не усунув визначених судом недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, отже, провадження 
у справі є таким, що відкрито за заявою, поданою без додержання норм, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України (зокрема, частини четвертої статті 177 ЦПК України), а позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Обухівської окружної прокуратури залишено без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що вимога про внесення вартості майна на депозит є обов`язковою умовою розгляду справи, має зворотну дію та підлягає застосуванню навіть до позовів, поданих до набрання чинності Законом 
№ 4292-ІХ.

Суд обґрунтовано залишив позовну заяву без розгляду через невиконання прокурором імперативних норм абзацу 2 частини четвертої статті 177 ЦПК України (в редакції Закону № 4292-ІХ) та частини п`ятої статті 390 ЦК України.

Прокурор протягом усього провадження у суді першої інстанції (після набрання чинності Законом № 4292-ІХ) не заявив жодного клопотання про призначення судової оціночно-земельної експертизи для достовірного визначення вартості ділянок, не просив про відстрочку чи розстрочку внесення коштів на депозит, при цьому обов`язок обґрунтувати розмір відшкодування та вжити всіх заходів для внесення депозиту покладається виключно на позивача (прокурора); суд не має права з власної ініціативи призначати експертизу чи надавати відстрочку щодо виконання імперативної норми частини п`ятої статті 390 ЦК України, оскільки це порушило б принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу (статті 12, 13 ЦПК України). За відсутності таких дій прокурора суд першої інстанції правомірно констатував неусунення недоліків позовної заяви у встановлений строк.

Доводи про нібито відсутність зворотної дії абзацу 2 частини четвертої статті 177 ЦПК України та про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не 
є добросовісними набувачами, є безпідставними. Вимога про попереднє внесення вартості майна має зворотну дію до всіх справ, у яких на момент набрання чинності Законом № 4292-ІХ не ухвалено рішення по суті, незалежно від дати подання позову. Водночас питання добросовісності набувача може досліджуватись лише після виконання прокурором обов`язку щодо внесення коштів на депозит при розгляді справи по суті; за його невиконання розгляд позову по суті є неможливим.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

19 грудня 2025 року Київська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду:
- від 12 жовтня 2021 року у справі № 905/2382/18, від 21 липня 2021 року 
у справі № 904/903/20, від 20 січня 2021 року у справі № 905/2382/18, від 
12 листопада 2020 року у справі № 911/956/17, згідно з якими факт подання позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення 
є реалізацією права на судовий захист та за своєю правовою природою 
є процесуальною дією, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог;
- від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23, згідно з яким суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту;
- від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, згідно з яким саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін із урахуванням фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту;
- від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 18 квітня 2022 року 
у справі № 520/1185/16ц, згідно з якими при визначенні інтересу також потрібно керуватися принципом розумності, який характерний як для оцінки 
і врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і для тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, та процесуальних норм;
- від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 26 лютого 2025 року 
у справі № 175/144/19, згідно з якими за змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне;
- від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, відповідно до якого набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна;
- від 02 квітня 2025 року у справі № 295/8000/13-ц, від 30 жовтня 2024 року 
у справі № 354/717/14-ц, де визначено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі;
- від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24, згідно з яким коли прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувачів, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішено лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

Доводи інших учасників справи

22 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що положення Закону № 4292-ІХ підлягають застосуванню до спірних правовідносин та мають зворотну дію в часі. Доводи прокурора про недобросовісність не підтверджено жодними доказами. 

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

20 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сторонами цивільного розгляду 
є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно Korolev v. Russia (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; Menchinskaya v. Russia № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 
2009 року).

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження 
№ 12-20гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» 
в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства, оскільки воно не 
є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень.

У зазначеній справі сформульовано висновок, відповідно до якого «Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи».

У справі, що переглядається, прокурор, звернувшись до суду з позовом 
в інтересах держави в особі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», фактично здійснює представництво інтересів державного підприємства, а не інтересів держави, що суперечить положенням чинного законодавства.

З огляду на викладене позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» слід змінити, і викласти їх мотивувальну частині в редакції цієї постанови.

Тому нижче у цій постанові розглядаються лише позовні вимоги прокурора, подані в інтересах ГУ Держгеокадастру.

Розумність характерна та властива як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року 
у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі 
№ 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту 
(постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4292-ІХ, яким внесено зміни, зокрема, до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена 
в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (частина п`ята статті 390 ЦК України в редакції Закону № 4292-IX).

У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється 
з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

У пункті 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Верховний Суд вже вказував, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому в разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
у разі якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Водночас у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду (постанова Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 523/14914/24 (провадження 
№ 61-8429св25)).

У справі, що переглядається:
звертаючись із позовом, прокурор вказував про наявність підстав для витребування земельної ділянки;
суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом;
поза увагою судів залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема в частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна 
у недобросовісного набувача частина п`ята статті 390 ЦК України не підлягає застосуванню;
в позовній заяві прокурор посилався на недобросовісність набувачів спірних земельних ділянок, зокрема, вказував, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин 
і генетики НАН України»;
оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувача, то норми частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність / недобросовісність набувача суд може вирішити лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

За таких обставин суди зробили неправильні висновки про залишення позову без розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суд від 01 грудня 
2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте 
в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в частині позовних вимог Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах ГУ Держгеокадастру ухвалені без дотримання норм процесуального та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому оскаржені судові рішення у вказаній частині слід скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 
2025 року в частині позовних вимог Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» слід змінити та викласти їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 
2025 року в частині позовних вимог Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішення селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок змінити, викласти їх мотивувальні частини 
в редакції цієї постанови.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 
2025 року в частині позовних вимог Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішення селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянокскасувати, справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді: 	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов