ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/1775/25
адміністративне провадження № К/990/944/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бевзенка В.М., Стародуба О.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу №280/1775/25
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2025, ухвалене судом у складі головуючої судді Артоуз О.О.
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючої судді Сафронової С.В., суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ, в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ від 04.02.2025 № 084050001935 про відмову в переведенні його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ);
зобов`язати ГУ ПФУ з 28.01.2025 перевести його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він має право на пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки він мав стаж на посаді державної служби більше 20 років на момент набрання чинності (01.05.2016) Законом України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон №889-VІІІ). 
2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2025, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
3. 07.01.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №280/1775/25 за вищевказаним позовом, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
4. Верховний Суд ухвалою від 04.02.2026 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. 16.02.2026 до Верховного Суду від ГУ ПФУ надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вказує на її необґрунтованість та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
28.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком, відповідно до Закону №3723-XII.
Рішенням ГУ ПФУ від 04.02.2025 № 084050001932 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII у зв`язку з тим, що стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 становив менше 20 років.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII, звернувся з цим позовом до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, констатував, що відповідач помилково визначив стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 у розмірі 17 років 3 місяці 21 день, оскільки матеріалами справи підтверджено, що такий стаж становив 21 рік 9 місяців 12 днів, водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця відсутні з огляду на те, що він не набув 35 років страхового стажу, що відповідно до статті 37 Закону №3723-XII та статті 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) є необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
8. Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 37 Закону №3723-XII та дійшли помилкових висновків стосовно відсутності в нього страхового стажу, необхідного для призначення пенсії державного службовця, оскільки не дослідили всі наявні в справі докази, зокрема, надану ним довідку про страховий стаж за формою РС-право, з якої видно, що його загальний страховий стаж станом на кінець 2024 року становив 35 років 12 днів.
Крім того, позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій фактично констатували протиправність спірного рішення ГУ ПФУ з огляду на безпідставне незарахування окремих періодів його роботи до стажу державної служби, однак відмовили у задоволенні позову з підстав, які не були покладені відповідачем в основу рішення про відмову у переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. 
9. У відзиві на касаційну скаргу ГУ ПФУ зазначає, що станом на 01.05.2016 в позивача не було 20 років стажу на державній службі, у зв`язку з чим, на думку відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів виходить із такого.
11. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
13. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
14. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
15. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
16. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
17. 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
18. Таким чином законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ.
19. Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
20. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
21. Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
22. Відповідно до частини першої статті 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
23. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
24. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
25. Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком, відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком, відповідно до Закону №3723-XII. 
26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для відмови в переведенні позивача на пенсію державного службовця слугувало те, що станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивача становив менше 20 років, оскільки ГУ ПФУ не зараховано до такого стажу періоди роботи позивача на посаді судді та проходження ним військової служби.
27. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про те, що стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 становив більше 20 років, зазначили про відсутність правових підстав для переведення позивача на пенсію державного службовця з огляду на те, що його загальний страховий стаж, набутий у період з 25.08.1975 по 31.05.2017, становить 34 роки 4 місяці 12 днів, тобто є меншим ніж 35 років, що відповідно до статті 37 Закону №3723-XII та статті 28 Закону №1058-IV є необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає таке.
28. За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
29. При цьому, Верховний Суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
30. Принцип розподілу влади виключає наділення адміністративного суду адміністративно-дискреційними повноваженнями, оскільки його основним призначенням є здійснення правосуддя, а відтак завданням адміністративного суду є контроль за законністю та обґрунтованістю рішень суб`єктів владних повноважень.
31. Саме територіальні органи Пенсійного фонду України є уповноваженими органами державної влади, на які покладено функції щодо призначення пенсій громадянам, зокрема обчислення страхового стажу, перевірки досягнення відповідного пенсійного віку та інших умов, необхідних для призначення пенсії, тоді як суд, здійснюючи контроль за законністю рішень таких органів, не може підміняти їх повноваження та на власний розсуд здійснювати розрахунок страхового чи спеціального стажу особи.
32. Приймаючи спірне в цій справі рішення ГУ ПФУ виходило з того, що позивач станом на дату набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) не мав 20 років стажу на посадах державної служби.
33. Враховуючи наведене, колегія суддів наголошує, що суди попередніх інстанцій, перевіряючи правомірність зазначеного рішення, мали надати правову оцінку саме тим обставинам, які були покладені відповідачем в основу його прийняття, і не мали підстав досліджувати інші обставини щодо наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії державного службовця, зокрема щодо достатності його страхового стажу.
34. Верховний Суд неодноразово зазначав, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, яке оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що безпосередньо зазначені у відповідному акті, оскільки за іншого підходу такий орган державної влади мав би можливість самостійно та довільно змінювати або доповнювати мотиви своїх дій (рішень) уже після їх прийняття, що є несумісним із принципами правової визначеності та належного урядування.
35. У зв`язку з цим адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надавати правову оцінку саме тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та безпосередньо наведені у такому рішенні, а не тим, які були встановлені або наведені суб`єктом владних повноважень у подальшому з метою доведення правомірності (виправдання) свого рішення.
36. Таким чином, суди попередніх інстанцій безпідставно та необґрунтовано відмовили у задоволенні позову з підстав, які не були покладені в основу спірного у цій справі рішення ГУ ПФУ, фактично надавши правову оцінку іншим обставинам, ніж ті, що стали підставою для його прийняття.
37. Верховний Суд зауважує, що за змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
38. Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що суд, керуючись принципом «ex-officio», демонструє активність у провадженні, оскільки процесуальним законом його уповноважено самостійно, без отримання на те згоди заінтересованих осіб вчиняти такі дії, які гарантуватимуть, що ухвалені ним рішення повністю відповідатимуть вимогам принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
39. Встановлені частиною другою статті 341 КАС України межі касаційного перегляду справи позбавляють суд касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
41. Оскільки порушення допущені судами першої та апеляційної інстанцій, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
42. Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №280/1775/25 скасувати.
Справу №280/1775/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді В.М. Бевзенко

О.П. Стародуб