УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року
м. Київ
справа № 483/34/26
провадження № 51-948 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження та копій судових рішень, 02 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову начальника СД ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області про зміну порядку досудового розслідування, а також на бездіяльність дізнавача СД ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у не розгляді заявленого клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке. 
Згідно з п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Особливостями права на апеляційний перегляд судового рішення є те, що це право не є абсолютним, оскільки може бути обмежене відповідно до законодавства шляхом визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію, або чіткого визначення випадків, за яких таке право виникає.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Згідно ч. 3 цієї статті скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
За змістом ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Частиною 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні її скарги про зміну порядку досудового розслідування, а також на бездіяльність дізнавача, яка полягала у не розгляді заявленого клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК. 
Суддя апеляційного суду, встановивши, що скаргу подано на судове рішення, яке з огляду на положення ст. 309 КПК не підлягає апеляційному оскарженню, з посиланням на положення ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження. Суд вважає таке рішення обґрунтованим, оскільки воно постановлене із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції загальних засад кримінального провадження, положень Конституції України, оскільки рішення апеляційним судом прийнято відповідно до вимог кримінального процесуального закону, положень Конституції України та судової практики. 
За змістом касаційної скарги ОСОБА_4 також стверджує про незаконність ухвали слідчого судді, однак вказане рішення, з огляду на положення ст. 424 КПК, не є предметом касаційного розгляду. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3