ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/717/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Амірханяна Р. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Ніколенка Віталія Віталійовича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 (головуючий суддя Андрієнко В. В., судді Буравльов С. І., Шапран В. В.) 
у справі № 920/717/24
за первісним позовом фізичної особи-підприємця Ніколенка Віталія Віталійовича 
до Акціонерного товариства «Сумиобленерго»
про визнання незаконним та скасування рішення 
і за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Сумиобленерго»
до фізичної особи-підприємця Ніколенка Віталія Віталійовича 
про стягнення коштів, 
(у судовому засіданні взяли участь представник позивача за первісним позовом - Петрищев О. О. та представник відповідача за первісним позовом - Дубровська А. В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1. Фізична особа-підприємець Ніколенко Віталій Віталійович (далі - ФОП Ніколенко В. В.) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - АТ «Сумиобленерго») про визнання незаконним та скасування оформленого протоколом від 12.01.2022 № 26 рішення Філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго» щодо нарахування йому до сплати обсягу необлікованої електричної енергії вартістю 482 663, 14 грн.
2. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що позивач не погоджується із складеним працівниками відповідача актом про порушення від 15.11.2021 № 003242, згідно з яким на його об`єкті виявлено та зафіксовано порушення з посиланням на підпункт 6 пункту 5.5.5., пункт 8.2.4., підпункт 3 пункту 8.4.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), а саме: наявність в лічильнику № 10196714 приладу, що не відповідає заводському виготовленню. 
3. Позивач вважає, що цей акт складено з порушенням процедури проведення перевірки вузла обліку електричної енергії та правил його складання, а зафіксовані у ньому обставини не підтверджено належним чином, тобто шляхом проведення експертизи. Тому нарахування йому до сплати обсягу необлікованої електричної енергії відповідної вартості є безпідставним.
4. АТ «Сумиобленерго» звернулося до Господарського суду Сумської області із зустрічною позовною заявою, у якій просило стягнути з ФОП Ніколенка В. В. 482 663, 14 грн вартості необлікованої електричної енергії, нарахованих у зв`язку із виявленим порушенням ПРРЕЕ.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
5. Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.06.2025 у справі № 920/717/24 первісний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано вищевказане рішення Філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго». У задоволені зустрічного позову відмовлено.
6. За висновками місцевого господарського суду у даному випадку відповідачем за первісним позовом було порушено пункт 8.4.4. ПРРЕЕ, яким чітко і безальтернативно визначено, що факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів, має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства, і до отримання оператором системи результатів такої експертизи положення Глави 8.4. «Визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил» не застосовуються, за винятком випадків, передбачених пунктом 8.4.4. ПРРЕЕ, які у цьому разі відсутні.
7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 рішення Господарського суду Сумської області від 19.06.2025 скасовано та ухвалено нове рішення, яким, зокрема, відмовлено у задоволенні первісного позову ФОП Ніколенка В. В. та задоволено зустрічну позовну заяву АТ «Сумиобленерго».
8. Ухвалюючи цю постанову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в акті про порушення від 15.11.2021 № 003242 зафіксовано виявлене у споживача порушення, що відповідає визначеному в підпункті 3 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ та за виявлення якого згідно з положеннями ПРРЕЕ обсяг та вартість необлікованої електричної енергії визначається оператором системи без проведення експертизи.
9. З огляду на наведене та ураховуючи, що відповідне порушення підтверджено актом проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» обстеження засобу обліку від 15.12.2021, а надалі також Висновком експертів за результатами проведення трасологічного та електротехнічного дослідження від 16.09.2022 № 10000 Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», апеляційний господарський суд виснував про наявність підстав для стягнення із ФОП Ніколенка В. В. вартості необлікованої електричної енергії у заявленому АТ «Сумиобленерго» розмірі.
Касаційна скарга
10. Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ФОП Ніколенко В. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить цю постанову скасувати, а рішення Господарського суду Сумської області від 19.06.2025 залишити в силі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
11. Підставою подання касаційної скарги позивач за первісним позовом визначив те, що при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційний господарський суд не урахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 906/1214/20, від 15.06.2022 у справі № 908/1317/20 та від 07.11.2024 у справі № 917/1876/23, відповідно до яких факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів (фіксації індикаторами впливу фізичних полів), має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства.
12.  Тож підставою касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 згідно з доводами скаржника є підстава, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що і стала підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
13. Як зазначає ФОП Ніколенко В. В. у касаційній скарзі, Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 у справі №917/1876/23 вказав, що експертиза є обов`язковою для підтвердження факту втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки. До моменту отримання результатів експертизи оператор системи не має права визначати обсяг та вартість необлікованої електричної енергії (за винятком випадків, коли споживач визнав провину письмово). У справі № 906/1214/20 (постанова від 16.12.2021) Верховний Суд виснував, що відповідно до п. 8.4.4 ПРРЕЕ факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки, крім випадків спрацювання індикаторів (фіксації індикаторами впливу фізичних полів), має бути підтверджений експертизою, проведеною спеціалізованою організацією (підприємством), яка має право на її проведення відповідно до законодавства. Зі змісту ж постанови від 15.06.2022 у справі №908/1317/20 вбачається, що Верховний Суд погодився з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за відсутності однозначного висновку та доказів, які б свідчили про явне втручання споживача в роботу розрахункового приладу, не є достатньо підстав вважати доведеною вину позивача у вчинення правопорушення.
14. Скаржник стверджує, що висловлені апеляційним господарським судом висновки у справі № 920/717//24 не відповідають вищевказаним висновкам, сформульованим судом касаційної інстанції. 
15. Крім того, у касаційній скарзі ФОП Ніколенко В. В. посилається і на висновок про те, що визначення порушення відповідно до підпункту пункту 8.4.2 ПРРЕЕ є вирішальним для того, щоб виснувати про необхідність або відсутність необхідності проведення експертизи в силу приписів пункту 8.4.4 ПРРЕЕ, викладений у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/14161/21.
Позиція інших учасників справи
16. В межах встановленого Верховним Судом строку АТ «Сумиобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило залишити її без задоволення, а ухвалену у цій справі постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 залишити без змін.
17. За своїм змістом доводи відзиву відповідача за первісним позовом зводяться до того, що правовідносин у справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі та правовідносини у справі, що переглядається, не є подібними, а висновки зроблені апеляційним господарським судом у оскаржуваній постанові саме з урахуванням встановлених фактичних обставин справи № 920/717/24.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи, доводів та вимог касаційної скарги
18. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
19. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним господарським судом при ухваленні оскаржуваної постанови норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ФОП Ніколенко В. В. не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
20. Правовідносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії, регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 310 (далі - Кодекс систем розподілу) та ПРРЕЕ.
21. Аналіз змісту положень ПРРЕЕ свідчить про те, що цими Правилами встановлюють різні види порушень, кожне з яких має власний склад та характерні ознаки, що зумовлює відмінності у порядку їх фіксування та доведення. 
22. У цій справі у акті про порушення від 15.11.2021 № 003242 за результатами перевірки працівниками Філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго» на обєкті ФОП Ніколенко В. В. зафіксовані порушення ПРРЕЕ, з посиланням на підпункт 6 пункт 5.5.5., пункт 8.2.4., підпункт 3 пункту 8.4.2. цих Правил.
23. У контексті наведено, надаючи оцінку доводам касаційної скарги позивача за первісним позовом, Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
24. За змістом цієї норми, касаційний перегляд з вказаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
25.  У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема і вище вказаного пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
26. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
27. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
28. На предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
29. Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц та від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.
30. Відтак подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
31. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
32. Посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення помилково.
33.  Крім того, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, висловлений у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
34. Як вже зазначалось, у поданій касаційній скарзі ФОП Ніколенко В. В. зазначає, що висновки наведені апеляційним господарським судом у оскаржувані постанові, ухваленій у цій справі, не відповідають висновкам сформульованим у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 906/1214/20, від 15.06.2022 у справі № 908/1317/20 та від 07.11.2024 у справі № 917/1876/23.
35. З аналізу змісту наведених постанов суду касаційної інстанції вбачається, що у справі № 906/1214/20 за результатами перевірки складено акт про порушення від 05.03.2020 № 024341, в якому зазначено, що споживач порушив підпункт 4 пункту 5.5.13 ПРРЕЕ, а саме: незабезпечення функціонування власного розрахункового засобу вимірювання обсягу електричної енергії відповідно до вимог нормативно-технічних документів та паспортних даних заводу виробника відповідного засобу комерційного обліку, шляхом встановлення пристрою (частотного перетворювача) на прилад обліку, що зупиняє його показники. При ввімкненому стані даного пристрою, електролічильник не рахує електричну енергію. Також у зазначеному акті було вказано, що під час контрольного огляду виявити дане порушення неможливо, оскільки пристрій (частотний перетворювач) має переносний і знімний характер.
36. При цьому, залишаючи без змін ухвалені у вказаній справі на користь споживач судові рішення, Верховний Суд у постанові від 16.12.2021 у справі № 906/1214/20 звернув увагу на те, що акт від 05.03.2020 № 024341 не містить інформації про вилучення у споживача приладу радіочастотного випромінювання, а також на те, що суди попередніх інстанцій на підставі оцінки відповідних доказів та доводів сторін встановили недоведеність встановлення незаконного діючого пристрою саме ФОП Корчинським О.А. та використання такого пристрою для впливу на лічильник електричної енергії. Тож докази про вилучення у споживача приладу радіочастотного випромінювання відсутні, а вплив такого пристрою на засіб обліку електричної енергії є умовним та не доведеним достатніми та належними доказами.
37. У справі ж № 908/1317/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, в ході виконання комплексу робіт уповноваженими особами обленерго було виявлено порушення пункту 5.6.5. ПРРЕЕ - фіксація вбудованим в лічильник № 7674445 індикатором впливу постійного (змінного) електромагнітного поля. Так, на табло лічильника з`явилась індикація «Еrror radio», що відповідно до паспорта лічильника свідчить про вплив на лічильник постійним (змінним) електричним полем. Наведене було зафіксовано в акті про порушення від 19.03.2020 № 10001409.
38. Ухвалюючи постанову від 15.06.2022 у справі № 908/1317/20, Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про те, що сам лише факт спрацювання вмонтованого в прилад обліку датчика (повідомлення на дисплеї лічильника «Еггог гаdіо») не є достатньою підставою для притягнення споживача до відповідальності, оскільки матеріалами справи підтверджується можливість спрацювання індикатора внаслідок технічної несправності, що виключає у цьому випадку вину споживача. Крім того, суд касаційної інстанції звернув увагу і на те, що в акті про порушення № 10001409 від 19.03.2020 відповідач вказує на факт допущеного позивачем порушення вимог пункту 5.6.5 ПРРЕЕ, який у цих Правилах взагалі відсутній.
39.  Натомість у справі № 917/1876/23, про яку також йдеться у касаційній скарзі позивача за первісним позовом, в акті про порушення від 28.09.2022 № 00007039 було зафіксовано порушення споживачем обліку електричної енергії, а саме пункту 2.3.4, підпункту 9 пункту 5.5.5., підпункту 25 пункту 5.5.5., пункту 8.2.4. ПРРЕЕ, пункту 11.9.1, пункту 11.9.2. Кодексу системи розподілу, що полягало у втручанні в роботу засобів вимірювальної техніки - порушено схему підключення розрахункового засобу обліку електроенергії, при почерговому фазному включенні контрольного однофазного навантаження фази А і В лічильний механізм лічильника не враховує електроенергію.
40. Тож висловлені у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 917/1876/23 висновки стосуються необхідність підтвердження факту зовнішнього втручання у роботу засобу вимірювальної техніки при фіксуванні у акті про порушення відповідного порушення ПРРЕЕ з посиланням на вищевказані положення (пункти) цих правил.
41.  З викладеного вбачається, що у справі, яка переглядається (№ 920/717/24) та за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами якої у акті про порушення зафіксовано порушення з посиланням на підпункт 6 пункту 5.5.5., пункт 8.2.4., підпункт 3 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ, та у справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, йдеться про різні за змістом склади порушень, що обумовлює відмінність як у порядку їх виявлення та фіксування, так і в їх юридичній кваліфікації, а тому висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.12.2021 у справі № 906/1214/20, від 15.06.2022 у справі № 908/1317/20 та від 07.11.2024 у справі № 917/1876/23, не можуть бути релевантними при вирішенні спору у цій справі, оскільки вони ґрунтувалися на правовій оцінці інших видів порушень за інших встановлених фактичних обставин справ. 
42. Безвідносно до викладено Верховний Суд також зауважує, що у справі, яка переглядається, наявність у відповідному засобі обліку електричної енергії стороннього пристрою надалі була підтверджена висновком експертів за результатами проведення трасологічного та електротехнічного дослідження. У справі ж № 906/1214/20 висновок експерта підтвердив відсутність будь-яких слідів впливу на прилад обліку електричної енергії від дії приладу радіочастотного випромінювання. У справі № 908/1317/20, враховуючи згоду споживача з фактом виявленого порушення, експертиза не проводилася, а подальша судова експертиза вказала, що повідомлення «Еrror radio» на дисплеї лічильника могло з`явитися як у наслідок несправності вузла індикатора електромагнітних випромінювань, так і при дії на його поверхню змінного електромагнітного поля. Тобто за обставинами зазначених справ при їх розгляді не було встановлено обставин подальшого підтвердження експертним висновком фактів, які свідчать про порушення споживачами ПРРЕЕ. Натомість у справі № 917/1876/23 досліджувалось питання щодо покладення на споживача обов`язку із направлення засобу вимірювання на експертизу та обов`язку вчасного звернення до оператора системи із документами, що підтверджують його передачу на експертизу.
43. Таким чином, у наведених скаржником справах № 906/1214/20, № 908/1317/20, № 917/1876/23 та у справі, що переглядається, фактично-доказова база (встановлені обставини та зібрані, досліджені докази), суттєво відрізняються, що свідчить про неподібність спірних правовідносин, які виникли у них, та зумовлює відмінності у правовому регулюванні за різних фактичних обставин, що мають юридичне значення.
44. Викладеному ж у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/14161/21 висновку про те, що визначення порушення відповідно до підпункту пункту 8.4.2 ПРРЕЕ є вирішальним для того, щоб виснувати про необхідність або відсутність необхідності проведення експертизи в силу приписів пункту 8.4.4 ПРРЕЕ, наведене у оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції не суперечить, оскільки протилежного висновку апеляційний господарський суд не робив, а навпаки у відповідності до викладеного вдався до визначення порушення згідно з положеннями ПРРЕЕ та з огляду на встановлені фактичні обставини цієї справи.
45. Разом з тим положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду, висловленого щодо застосування правової норми, не було враховано при прийнятті оскаржуваного судового рішення, саме на скаржника, що з урахуванням положень статті 290 ГПК України зобов`язує останнього у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми у справа у подібними правовідносинами.
46. Верховний Суд здійснює касаційний перегляд виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги та не може доповнювати її, позаяк інакше це б було порушенням принципу диспозитивності та змагальності сторін у господарському судочинстві.
47. Ураховуючи наведене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не може бути скасована з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка під час касаційного провадження не знайшла свого підтвердження, у зв`язку із відсутністю її належного обґрунтування скаржником, який у касаційній скарзі, зокрема, послався на постанови Верховного Суду, ухвалені у справах з неподібними правовідносинами.
48. Інші ж наведені у касаційній скарзі доводи, що полягають у викладенні фактичних обставин справи з трактуванням їх скаржником на власну користь, не охоплюються визначеною ним підставою оскарження. Крім того, ці доводи спрямовані на переоцінки доказів та обставин справи задля ухвалення іншого судового рішення по суті спору. Однак, в силу вимог частини другої статті 300 ГПК України («Межі розгляду справи судом касаційної інстанції») Верховний Суд не наділений повноваженнями здійснення дослідження та оцінку наявних у матеріалах справи доказів, як і встановлювати фактичні обставини справи.

49. Водночас інших підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 287 ГПК України, окрім визначеної у пункті 1 частини другої цієї статті, на підтвердження неправильного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права чи порушення ним процесуальних норм скаржник у касаційній скарзі не навів та не обґрунтував.
50. Тож, ураховуючи, що відповідно до частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не може вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та з огляду на те, що під час здійснення касаційного провадження у цій справі передбачених частиною четвертою названої статті випадків (тобто, порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 ГПК України або необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги) виявлено не було, встановлені процесуальним законодавством підстави для зміни чи скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 у цьому разі відсутні.
51. Доводи відзиву відповідача за первісним позовом Верховним Судом ураховуються у тій мірі, що відповідає викладеному у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
52. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
53. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
54. У цій справі, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не обґрунтував визначену ним підставу касаційного оскарження, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України, що виключає скасування оскаржуваного судового рішення з цієї підстави.
55. Таким чином, касаційна скарга ФОП Ніколенка В. В. підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
56. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає судове рішення, що оскаржувалось, без змін, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Ніколенка Віталія Віталійовича залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 у справі № 920/717/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил