УХВАЛА

05 березня 2026 року
м. Київ
справа № 629/612/25
провадження № 51-4265 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 12024221110000736 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Алісівка Близнюківського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вказаним вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.
Відповідно до вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 липня 2024 року приблизно о 21:30, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год по вул. Грушевського у м. Лозова Харківської області у напрямку вул. Європейської, під`їжджаючи до перехрестя зазначених вулиць, порушуючи вимоги пунктів 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не здійснив безпечний об`їзд пішохода ОСОБА_8 , у результаті чого здійснив наїзд на останнього.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року - без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його винуватості, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого у наслідок суворості, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про те, що призначаючи покарання, місцевий суд не врахував підтвердженої матеріалами кримінального провадження легкої розумової відсталості ОСОБА_6 , а також того, що єдиним видом його доходу є робота у таксі, яка у разі позбавлення права керувати транспортним засобом стає неможливою. Крім того, судом не взято до уваги прохання засудженого про призначення йому покарання у виді штрафу, який він в змозі сплатити.
Поряд з цим, за наявності у ОСОБА_6 легкої розумової відсталості, під час судового розгляду не було забезпечено участі захисника, як того передбачають вимоги ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а вказівка суду про участь захисника ОСОБА_9 у судовому засіданні не відповідає дійсності.
Крім того, оскільки ОСОБА_6 примирився із потерпілим та відшкодував йому завдані збитки, що підтверджується заявою останнього, кримінальне провадження підлягало закриттю на підставі ст. 46 КК, проте через відсутність належного правового захисту таким правом засуджений скористатися не зміг.
З висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, та за наявності обґрунтованих, на думку сторони захисту, підстав для скасування вироку, у порушення вимог кримінального процесуального закону, залишив його без зміни.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Крім того, до Суду надійшли письмові клопотання засудженого ОСОБА_6 , у якому він ставить питання про скасування оскаржуваних вироку та ухвали та закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням із потерпілим, та заява потерпілого  ОСОБА_8 , у якій він просить закрити кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК та підтверджує факт відшкодування йому шкоди у повному обсязі.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК, а у разі відмови у задоволені клопотання - просили задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого про закриття кримінального провадження, зазначивши, про відсутність для цього правових підстав на стадії касаційного розгляду та заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника і просив судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження (ст. 440 КПК).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
За приписами ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Частина 1 ст. 286 КК передбачає покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Згідно з ч. 4 ст. 12 КК нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Як убачається з судових рішень, ОСОБА_6 раніше не судимий.
Отже у цьому провадженні наявні формальні підстави для вирішення питання Судом про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
Проте, практика застосування ст. 46 КК по так званим «двооб'єктним» кримінальним правопорушенням у Касаційному кримінальному суді є неоднаковою.
Так, постановою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року у справі № 537/1772/17 (провадження № 51-1493км19) скасовано вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, а кримінальне провадження закрито на підставі ст. 46 КК.
Разом з тим, у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 листопада 2018 року (справа № 689/695/17, провадження 51-3147км18), від 25 листопада 2024 року (справа № 166/865/23, провадження 51-4452км24), від 24 січня 2023 року (справа № 640/20302/18, провадження 51-5260км21), від 11 листопада 2025 року (справа № 643/5610/24, провадження №51-2765км25) зроблені висновки шодо можливості застосування ст. 46 КК лише тоді, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи, а не публічним інтересам.
Інші рішення Верховного Суду свідчать про неоднакове застосування ст. 46 КК судами нижчих інстанцій, але за відсутності відповідних касаційних доводів і вимог, рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності залишилися без зміни (див., наприклад, постанови від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798 км 23), від 19 лютого 2024 року у справі 554/11426/22 (провадження № 51-4973км23), від 19 березня 2025 року у справі №750/17706/23 (провадження №51-110км25)).
Верховний Суд України, розглядаючи питання щодо можливості укладення угод про примирення у кримінальних провадженнях щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) кримінальних правопорушень, надав особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.
Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес» і саме інтерес є важливим інструментом у діяльності суб`єктів кримінально правових відносин. Інтерес у кримінальному процесі виступає як спонукальна сила, що приводить у рух усю систему судочинства. Відсутність конкретного інтересу або наявність іншого може зупинити або відповідним чином змінити динаміку кримінального процесу. Спонукальна сила формується певними потребами, до задоволення яких і прагне носій інтересу, а саме: особа, держава, суспільство. Так, саме потреба учасників кримінального провадження (так само потенційних учасників, якщо провадження ще не розпочалося) у реалізації власних (приватних), загальнодержавних інтересів слугує першоосновою виникнення, розвитку, зміни та припинення кримінальних процесуальних правовідносин. При цьому категорія «інтерес» у прямій або опосередкованій формі накладає відбиток на кожен із елементів кримінальних процесуальних правовідносин, а саме:
а) статус кожного суб`єкта, його правомочності зумовлені об`єктивно властивими йому інтересами та загальною моделлю консенсусу, якого досягнуто при узгодженні різноспрямованих інтересів (публічного і приватного);
б) кожна складова змісту правовідносин теж визначається інтересами, досягнути яких прагне учасник правовідносин. Закріплюючи права та обов`язки учасників кримінального судочинства, законодавець виходить із потенційної можливості конкретно взятого індивіда використати встановлені правоположення у разі участі у кримінальних процесуальних правовідносинах у тому чи іншому статусі, усвідомлення відповідного інтересу та наявності бажання його реалізувати;
в) об`єктом правовідносин виступають матеріальні й нематеріальні блага, а також дії суб`єктів та їх результати, з приводу яких виникають правовідносини, реалізуються суб`єктивні права та виконуються покладені законом обов`язки суб`єктів правовідносин. Поняття «об`єкти правовідносин» значною мірою збігаються із категорією «інтереси», принаймні в частині щодо матеріальних і нематеріальних благ, в отриманні (збереженні) яких зацікавлений учасник правовідносин. Щодо дій суб`єктів та їх результатів, із приводу яких виникають правовідносини, то такі дії у багатьох випадках є бажаним результатом, оскільки факт їх вчинення надасть можливість реалізувати наявний в учасника кримінального провадження інтерес;
г) юридичні факти як елемент правовідносин також безпосередньо пов`язані з категорією «інтерес», адже, якби та чи інша життєва обставина жодним чином не зачіпала інтересів певних суб`єктів, то вона була б неспроможна породити активність останніх та привести до настання юридичних наслідків. Юридичний факт виступає каталізатором щодо усвідомлення суб`єктом факту ущемлення його інтересів та потреби в їх захисті.
Верховний Суд України підкреслив, що під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) - це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права (постанова Верховного Суду України від 31 березня 2016 року у справі № 5-27кс16).
Повертаючись до можливості застосування ст. 46 КК у кримінальних провадженнях щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) кримінальних правопорушень, колегія суддів зазначає, що держава як носій публічного інтересу при регулюванні суспільних відносин, які є предметом кримінального права, чітко і недвозначно встановлює заборону застосування положень ст. 46 КК лише у двох випадках: 1) у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, 2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, які, до речі, також відносяться до двооб'єктних кримінальних правопорушень.
Розширювальне тлумачення норм матеріального права, на переконання колегії суддів, є неприпустимим. 
З огляду на зазначене, Суд вважає за необхідне поставити питання перед об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду про відступ від висновків, сформованих у постановах від 06 листопада 2018 року (справа № 689/695/17, провадження 51-3147км18), від 25 листопада 2024 року (справа № 166/865/23, провадження 51-4452км24), від 24 січня 2023 року (справа № 640/20302/18, провадження 51-5260км21), від 11 листопада 2025 року (справа № 643/5610/24, провадження №51-2765км25).
Додатково колегія суддів зазначає, що примирення як підстава звільнення від кримінальної відповідальності являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.
Існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.
Також Суд підкреслює, що однією зі складових верховенства права є передбачуваність закону, яка означає, що закон має бути зрозумілим та чітко сформульованим, щоб люди могли прогнозувати його наслідки та керувати своєю поведінкою відповідно до його вимог. 
Ба більше, існування позиції Касаційного кримінального суду щодо неможливості застосування ст. 46 КК у провадженнях, прямо не визначених у Кримінальному кодексі України, може стати на заваді реалізації національних програм по впровадженню примирливих (відновлювальних) форм судочинства стосовно неповнолітніх та застосуванню законодавства України про медіацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Враховуючи вище наведене, з метою забезпечення єдності судової практики, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, від 06 листопада 2018 року (справа № 689/695/17, провадження 51-3147км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 листопада 2024 року (справа № 166/865/23, провадження 51-4452км24), Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 січня 2023 року (справа № 640/20302/18, провадження 51-5260км21), Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11 листопада 2025 року (справа № 643/5610/24, провадження №51-2765км25), та передати провадження стосовно ОСОБА_6 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду.
Керуючись статтями 433, 434, 434-1, 434-2, 441 КПК, Суд
постановив:
Кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 12024221110000736 за обвинуваченням ОСОБА_6 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3