УХВАЛА

11 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 369/2600/23
провадження № 61-5383св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління розвідки Міністерства оборони України,  

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бабаян Діана Арутюнівна, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2024 року у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління розвідки Міністерства оборони України (далі - ГУР МОУ) про скасування наказу та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов обґрунтовано тим, що наказом начальника ГУР МОУ від 26 жовтня 2022 року № 87ДСК було примусово відчужено на потреби відповідача належні позивачу на праві приватної власності двадцять квартир, які розташовані за адресами: 
- АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681133232080, номер об`єкта в РПВП: 29938640);
- АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681087232080, номер об`єкта в РПВП: 299386880);
- АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681193632080, номер об`єкта в РПВП: 32694662);
- АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681189132080, номер об`єкта в РПВП: 32694348);
- АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681183832080, номер об`єкта в РПВП: 32716077);
- АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681177132080, номер об`єкта в РПВП: 32716094);
- АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681160932080, номер об`єкта в РПВП: 32716312);
- АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681151432080, номер об`єкта в РПВП: 32708875);
- АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681142732080, номер об`єкта в РПВП: 32727474);
- АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681134232080, номер об`єкта в РПВП: 32714312);
- АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681115132080, номер об`єкта в РПВП: 32695148);
- АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681126032080, номер об`єкта в РПВП:32706040);
- АДРЕСА_13 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681194732080, номер об`єкта в РПВП 32706087);
- АДРЕСА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681187632080, номер об`єкта в РПВП 32706189);
- АДРЕСА_15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681182532080, номер об`єкта в РПВП: 32706241);
- АДРЕСА_16 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681168932080, номер об`єкта в РПВП: 32718975);
- АДРЕСА_17 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681159132080, номер об`єкта в РПВП: 32719073);
- АДРЕСА_18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681143432080, номер об`єкта в РПВП: 32727417);
- АДРЕСА_19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681108632080, номер об`єкта в РПВП: 32727443);
- АДРЕСА_20 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681097232080, номер об`єкта в РПВП: 32711511).
Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відчуження спірних квартир відбулось на підставі зазначеного вище наказу.
Вказаний наказ, на думку ОСОБА_1 , є незаконним, оскільки:
в даному конкретному випадку відсутня виняткова суспільна необхідність у витребуванні належних позивачу на праві власності житлових приміщень - спірних квартир;
рішення про примусове відчуження майна було прийнято неуповноваженим органом, без відповідних правових підстав, оскільки ГУР МОУ не являється військовим командуванням, якому надано право на примусове відчуження майна;
під час примусового відчуження була порушена законодавчо визначена процедура, позивач для складання та підписання актів про примусове відчуження майна не запрошувався;
відчуження квартир відповідачем було здійснено з порушенням статті 41 Конституції України та є надмірним та невиправданим втручанням з боку держави в мирне володіння позивачем майном, яке належить йому на праві приватної власності, що в свою чергу є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначив, що квартири відчужені відповідачем з метою виконання бойових завдань, однак станом на дату винесення спірного наказу - 26 жовтня 2022 року бойові дії на території с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області не проводилися.
Позивач був позбавлений права на надання пояснень відповідачу щодо неможливості відчуження вказаних житлових приміщень, не міг запропонувати інші варіанти для задоволення тимчасових потреб ГУР МОУ в житловому фонді шляхом надання на період дії воєнного стану приміщень гуртожитків, враховуючи, що частина вилучених квартир непридатна для проживання, оскільки в них відсутній ремонт.
Вважає, що наявні підстави для обґрунтованих сумнівів в необхідності примусового відчуження нерухомого майна для потреб тимчасового проживання осіб, оскільки такі потреби (на період дії воєнного стану) можуть бути задоволені і без позбавлення його права власності.
ОСОБА_1 також зазначив, що ухвалами Печерського районного м. Києва від 22 вересня 2022 року у справах № 757/25230/22-к та № 757/25231/22-к було накладено арешти шляхом заборони відчуження та розпорядження на вищевказані об`єкти нерухомого майна. Акти про примусове відчуження майна складені 23 грудня 2022 року, тобто на час перебування спірних квартир під арештом у кримінальному провадженні, що також свідчить про протиправність дій відповідача.
Оскільки, на думку позивача, наказ № 87ДСК від 26 жовтня 2022 року є протиправним, а держава в особі ГУР МОУ є незаконним володільцем спірних квартир, тому вказане нерухоме майно підлягає витребуванню від відповідача як від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
З урахуванням викладених обставин ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУР МОУ від 26 жовтня 2022 року №87ДСК про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану; 
- визнати недійсними та скасувати акти про примусове відчуження або вилучення майна від 23 грудня 2023 року б/н; 
- витребувати з чужого незаконного володіння ГУР МОУ у власність ОСОБА_1 нерухоме майно - двадцять квартир, що знаходяться за вищевказаними адресами.
27 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бабаян Д. А. звернувся до суду через систему «Електронний суд» із заявою про збільшення позовних вимог, у якій також просив витребувати з чужого незаконного володіння ГУР МОУ у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухоме майно - квартири, що знаходяться за адресами:
- АДРЕСА_21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32711553);
- АДРЕСА_22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29932240).
Заявник зазначив, що про примусове відчуження вказаних квартир ОСОБА_1 стало відомо вже після подання позову.
Усною ухвалою від 07 березня 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області прийняв заяву про збільшення позовних вимог до розгляду.
У відзиві на позовну заяву, поданому ГУР МОУ до суду першої інстанції у листопаді 2023 року, відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, зазначивши, зокрема, що внаслідок руйнувань, спричинених ракетними ударами в лютому та квітні 2022 року, було знищено чотири будівлі, що належали до фонду службового житла ГУР МОУ, в яких проживало 162 сім`ї військовослужбовців ГУР МОУ, які виконують бойові завдання з відсічі збройної агресії російської федерації. Спірні об`єкти нерухомості планується включити до фонду службового житла та розподілити між військовослужбовцями ГУР МОУ, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в умовах правового режиму воєнного стану, та не забезпечені житлом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у даному випадку наявна правова підстава для вибуття спірного нерухомого майна із володіння позивача, а саме: вимоги частини п`ятої статті 41 Конституції України, Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», статті 23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та пункту 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 з подальшими змінами, якими передбачено можливість примусового відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану.
Зазначив, що рішення про примусове відчуження спірного майна було прийнято уповноваженим органом та узгоджено з Київською обласною військовою адміністрацією. Законом передбачено, що право особи звертатись до суду з вимогою щодо повернення примусово відчуженого майна обумовлене припиненням існування надзвичайної обставини, яка стала підставою для такого відчуження за умови збереження такого майна. Тобто позивач наділений правом вже після скасування правового режиму воєнного стану на території України вимагати повного відшкодування вартості відчуженого майна або вимагати повернення такого майна за умови, якщо воно збереглося.
Суд також зробив висновок, що вданому випадку спірну нерухомість відчужено з правом відшкодування після закінчення періоду воєнного стану, що свідчить про врахування інтересів не лише держави та суспільства, а й позивача.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бабаян Д. А. подав апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2024 рокузалишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
01 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бабаян Д. А., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, у якій просить скасувати вказанісудові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанційз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Також заявник послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від 19 травня 2025 року представник ГУР МОУ - адвокат Мамась М. О. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на їх законність та обгрунтованість.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Встановлено, що 26 жовтня 2022 року начальником ГУР МОУна підставі Законів України «Про розвідку», «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), з метою забезпечення виконання ГУР МОУбойових завдань в умовах правового режиму воєнного стану, прийнято наказ № 87ДСК «Про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану», пунктом 1 якого наказано здійснити примусове відчуження об`єктів нерухомого майна, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , згідно з Переліком об`єктів нерухомості, які примусово відчужуються (додаток № 1 до наказу).

У додатку № 1 до наказу начальника ГУР МОУ від 26 жовтня 2022 року № 87ДСК наведено перелік об`єктів нерухомості, які примусового відчужуються, зокрема:
-квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681133232080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681087232080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681193632080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681189132080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681183832080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681177132080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681160932080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681151432080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681142732080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681134232080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681115132080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_12 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681126032080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_13 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681194732080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681187632080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_15 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681182532080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_16 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681168932080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_17 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681159132080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_18 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681143432080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_19 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681108632080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_20 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2681097232080;
-квартира за адресою: АДРЕСА_21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32711553).
-квартира за адресою: АДРЕСА_22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29932240).

Проект наказу підготовлено у військовій частині НОМЕР_2 25 жовтня 2022 року та погоджено в остаточній редакції із зацікавленими посадовими особами, зокрема із начальником Київської обласної військової адміністрації Олексієм Кулебою.

В матеріалах справи наявні акти ГУР МОУ від 23 грудня 2022 року за погодженням з головою Київської обласної військової адміністрації Олексієм Кулебою про примусове відчуження 22-х спірних об`єктів нерухомості за підписом директора Департаменту логістики ОСОБА_2 . 

Також наявний складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Юрформат» звіт № 1375 від 16 грудня 2022 року з оцінки об`єктів нерухомого майна - квартир, які належать ОСОБА_1 .

Зі змісту актів про примусове відчуження або вилучення майна від 23 грудня 2022 року на 22 спірні об`єкти нерухомості вбачається, що останні з боку власника квартир ОСОБА_1 не підписані.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України зареєстровано право власності на спірні 22 об`єкти нерухомого майна.

Раніше спірні квартири були зареєстровані за ОСОБА_1 , а саме: 15 березня 2010 року квартира АДРЕСА_23 , на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 19 лютого 2010 року; 18 квітня 2012 року квартири АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , на підставі свідоцтв про право власності від 05 квітня 2012 року, виданих виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішень від 14 березня 2012 року №121, №122; 19 жовтня 2011 року квартири АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , на підставі свідоцтв про право власності від 14 жовтня 2011 року, виданих виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 13 вересня 2011 року № 301; 20 жовтня 2011 року квартири АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , на підставі свідоцтв про право власності від 14 жовтня 2011 року, виданих виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 13 вересня 2011 року № 301; 20 жовтня 2011 року квартири АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_12 , на підставі свідоцтв про право власності від 12 жовтня 2011 року, виданих виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 13 вересня 2011 року № 301; 21 жовтня 2011 року квартири АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , на підставі свідоцтв про право власності від 13 жовтня 2011 року, виданих виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 13 вересня 2011 року № 301.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Хайнацького Є. С. у справі № 757/25230/22-к клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві,    ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу Київської міської прокуратури Богдановим О.М., про арешт майна у кримінальному провадженні № 62020100000002380 від 20 листопада 2020 року - задоволено. Зокрема накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_44 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29947739; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29938640; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29938688; квартиру за адресою: АДРЕСА_45 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29970181; квартиру за адресою: АДРЕСА_46 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29970310; квартиру за адресою: АДРЕСА_47 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29970321; квартиру за адресою: АДРЕСА_48 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29970324.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С. у справі № 757/25231/22-к клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві,   ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу Київської міської прокуратури Богдановим О.М., про арешт майна у кримінальному провадженні № 62020100000002380 від 20 листопада 2020 року - задоволено. Зокрема накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32694662; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32694348; квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32716077; квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32716094; квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32716312; квартиру за адресою: АДРЕСА_49 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32714276; квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32708875; квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32727474; квартиру за адресою: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32695148; квартиру за адресою: АДРЕСА_12 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32706040; квартиру за адресою: АДРЕСА_13 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32706087; квартиру за адресою: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32706189; квартиру за адресою: АДРЕСА_15 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32706241; квартиру за адресою: АДРЕСА_16 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32718975; квартиру за адресою: АДРЕСА_17 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32719073; квартиру за адресою: АДРЕСА_18 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32727417; квартиру за адресою: АДРЕСА_19 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32727443; квартиру за адресою: АДРЕСА_20 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 32711511.

Відповідно до наявного в матеріалах справи звіту від 24 лютого 2022 року на території військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України, в чотирьох поверховій будівлі казарми за адресою: АДРЕСА_50 , внаслідок влучання снаряду виникла пожежа на площі 200 м.кв., внаслідок чого зруйноване перекриття з першого по четвертий поверх, дах будівлі казарми на площі 200 м.кв., збиток встановлюється під час розбирання конструкцій, виявленого одного потерпілого та одного загиблого (ПІБ встановлюється).

Згідно акту про пожежу від 24 лютого 2022 року у приміщенні третього поверху будівлі № 1 (гуртожиток) військового містечка АДРЕСА_51 на площі 200 м.кв. сталася пожежа внаслідок влучання снаряду, пожежею зруйновано перекриття з першого по третій поверх, дах будівлі, майно мешканців, прямі збитки від пожежі - 1 535 664,00 грн.

В матеріалах справи також наявний акт обстеження військового містечка № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_52 після нанесення ракетного обстрілу від 18 серпня 2022 року б/н, згідно якого інфраструктура військового містечка № НОМЕР_4 за адресою с.Лотіж внаслідок ракетних обстрілів зазнала значних пошкоджень.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
Відповідно до частин першої, третьої статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з таких мотивів.
За обставинами цієї справи, з метою забезпечення виконання ГУР МОУ бойових завдань в умовах правового режиму воєнного стану, на потреби відповідача здійснено примусове відчуження 22-х об`єктів нерухомого майна (квартир), які належать на праві приватної власності позивачеві.
Абзацом шостим статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» визначено, що збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. 

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни (стаття 4 Закону України «Про оборону України»). 

Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації. 

03 березня 2022 року зазначений Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 затверджено Верховною Радою України, а саме Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію».

Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. 

Аналогічна норма міститься у частині другій статті 353 ЦК України.

У відповідності до частин третьої-шостої статті 353 ЦК України реквізоване майно переходить у власність держави або знищується. Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду. У разі реквізиції майна його попередній власник може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо. Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначається Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17 травня 2012 року №4765-VI (далі-Закон №4765-VI).

Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону № 4765-VI). 

Правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та Указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 4765-VI).

Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга статті 3 Закону № 4765-VI).

У відповідності до частини першої статті 4 Закону № 4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. 

Норми зазначеної статті кореспондуються з положеннями наведеного вище пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження. У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику (стаття 7 Закону № 4765-VI).

Право на відшкодування вартості майна (далі - компенсація) у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці (стаття 9 Закону № 4765-VI).

За частиною першою статті 10 Закону № 4765-VIкомпенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану з попереднім повним відшкодуванням його вартості здійснюється військовим командуванням чи органом, що прийняв рішення про таке відчуження, за рахунок коштів державного бюджету до підписання акта. 

Частиною другою статті 10 Закону № 4765-VIпередбачено, що компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, правового режиму надзвичайного стану - протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету. 

У разі якщо після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану майно, яке було примусово відчужене, збереглося, а колишній власник або уповноважена ним особа наполягає на поверненні майна, таке повернення здійснюється в судовому порядку. Підставою для повернення майна є рішення суду, яке набрало законної сили. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно. Одночасно особа зобов`язується повернути грошову суму, яка була нею одержана у зв`язку з відчуженням майна, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна. Колишній власник майна, яке було примусово відчужене, може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо (стаття 12 Закону № 4765-VI).

Отже, під час воєнного стану передбачені можливості: 1) примусового відчуження індивідуально визначеного приватного та колективного майна з переходом до держави права власності на це майно за попереднім або наступним повним відшкодуванням його вартості; 2) вилучення індивідуально визначеного майна державних підприємств, державних господарських об`єднань, на яке у них є право господарського відання або оперативного управління, без відшкодування його вартості.

У частині першій статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. 

Отже, стосовно надання громадянами під час мобілізації їхнього майна Збройним Силам України чи іншим військовим формуванням або оперативно-рятувальній службі цивільного захисту діє виключно порядок наступного відшкодування державою вартості такого майна у строк, визначений частиною другою статті 10 Закону № 4765-VI.

Разом із тим, не зважаючи на те, що реквізиція є дієвим інструментом забезпечення безпеки та захисту суспільних інтересів, вона повинна здійснюватися виключно відповідно до закону, забезпечуючи дотримання справедливої рівноваги між державними та суспільними інтересами і фундаментальними правами фізичних та юридичних осіб.

Примусове припинення права власності є самостійним публічно-приватним інститутом цивільного права, який визначає підстави, порядок і процедуру вилучення майна у власника, а також систему державних гарантій захисту його прав залежно від підстав такого вилучення. Надзвичайний характер цього інституту в умовах оголошеного воєнного стану зумовлений тим, що вилучення майна здійснюється за відсутності будь-яких протиправних дій з боку власника, які за загальним правилом могли б бути підставою для втручання у право власності.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол) закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, а позбавлення власності допускається лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Отже,предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Оскільки зазначений Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року, відповідні за змістом положення імплементовані в національне законодавство України, зокрема в Конституцію України.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Стаття 15 Конвенції допускає можливість тимчасового відступу держав від окремих зобов`язань в умовах війни або надзвичайного стану лише в межах, строго необхідних для реагування на загрозу.

При цьому статтею 64Конституції Українивизначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 

Законодавець, ухвалюючи норму про примусове відчуження майна (реквізицію), переслідувавпублічну мету, однак її конкретизація можлива лише з урахуванням обставин конкретних правовідносин, що має принципове значення для правозастосування.

Втручання держави у право особи на мирне володіння майном є виправданим лише за наявності суспільного, публічного інтересу, в питаннях наявності якогоЄСПЛ визнає за державами достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах. При цьому слід ураховувати, що такий інтерес має бути об`єктивно зумовленим і не може тлумачитися довільно. Він може охоплювати загальнодержавні потреби, зокрема у сфері оборони, безпеки та захисту суверенітету.

Аналіз положень частини п`ятої статті 41 та статті 64 Конституції України, статей 317, 319, частини третьої статті 321, частини другої статті 353 ЦК України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» дає підстави для висновку, що право на вільне володіння майном може бути обмежене лише як виняток - з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, прямо встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року, у період надзвичайного стану держава може відступати від своїх зобов`язань лише тією мірою, якою це обумовлено гостротою становища.

При таких обставинах поняття суспільної необхідності в умовах воєнного стану слід розуміти як об`єктивну потребу у вчиненні дій, спрямованих на безпосереднє забезпечення обороноздатності держави, захист її суверенітету та національних інтересів.

Отже, при примусовому вилученні майна має бути доведено наявність суспільної необхідності, зокрема: існування загальнодержавних інтересів,потреба в їх забезпеченні саме в умовах воєнного стану, а також виключнанеобхідність досягнення цієї мети шляхом реквізиції конкретного майна.

Разом із тим, слід приймати до уваги, що примусове вилучення об`єктів права власності для вирішення інших завдань або задоволення інтересів у інших сферах може виходитиза межі законодавчо визначеної мети реквізиції та порушувати баланс інтересів власника та публічної влади і не відповідати принципу пропорційності, оскільки відсутність доведеної реальної необхідності реквізиції конкретного майна, а також відсутність доказів його використання саме для потреб держави в умовах воєнного стану має ознаки здійснення цивільних прав поза межами, визначеними статтею 13 ЦК України.

Таким чином, беручи до уваги фундаментальний характер права на мирне володіння майном, його конвенційний статус, а також усталений у практиці ЄСПЛ підхід, відповідно до якого навіть у надзвичайних обставинах втручання у право власності підлягає ретельній, поетапній та індивідуалізованій перевірці, слід виходити з того, що примусове відчуження майна не може визнаватися сумісним із вимогами статті 1 Першого протоколу лише на підставі формального посилання на воєнний стан або на загальні потреби оборони. Навпаки, вирішальне значення при розгляді судами справ щодо правомірності примусового відчуження об`єктів права приватної власності громадян має встановлення того, що втручання ґрунтувалося на реальній і конкретній суспільній необхідності, яка була належним чином обґрунтована щодо саме цього майна, а також того, що реквізоване майно дійсно слугувало або було об`єктивно призначене для задоволення державних потреб у відповідних умовах. 

При цьому слід враховувати конкретні обставини щодо призначення майна, його місцезнаходження (на територіях, де бойові дії ведуться/не ведуться), наявності реальної гострої потреби держави в особі Збройних Сил України або інших військовихформувань в забезпеченні відповідними матеріальними ресурсами для належного виконання визначених перед ними завдань. 

Також підлягають дослідженню обставини реального використання реквізованого майна для потреб держави в умовах відповідного правового режиму, зокрема для виконання завдань по обороні України.

Вказане має важливе значення при встановленні наявності або відсутності мотивів реальної суспільної необхідності для застосування примусового відчуження належного позивачеві нерухомого майна з огляду на конвенційний принцип пропорційності та балансу інтересів.
Питання щодо можливості повернення реквізованого майна до закінчення правового режиму воєнного стану за наявності законодавчого обмеження було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі № 712/3525/23 (провадження № 14-75цс24).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання щодо дотримання «трискладового тесту» правомірності втручання держави у право власності позивачки та зробила, зокрема, такі висновки: «втручання у право власності позивачки переслідувало легітимну мету та було пропорційним у співвідношенні до суспільних інтересів. В Україні із 24 лютого 2022 року діє воєнний стан внаслідок збройної агресії російської федерації. Зусилля державних органів, Збройних Сил України, інших військових формувань спрямовані насамперед на захист життя і здоров`я мільйонів людей, значних зусиль і засобів потребує захист незалежності та територіальної цілісності України, що, окрім іншого, є обов`язком кожного громадянина України».
Колегія суддів вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі № 712/3525/23 (провадження № 14-75цс24), підлягають уточненню (конкретизації) в частині висновків про необхідність перевірки пропорційного у співвідношенні до суспільних інтересів втручання у право власності з урахуванням предмета і обставин конкретної категорії спорів. 
Зокрема, на думку колегії суддів Верховного Суду, необхідно уточнити (конкретизувати) висновки Великої Палати Верховного Суду та зазначити, чи має значення при примусовому відчуженні майна (реквізиції) встановлення суспільної необхідності такого відчуження, зокрема дослідження обставин реальної необхідності реквізиції щодо конкретного майна, встановлення використання реквізованого майна для потреб держави в умовах воєнного стану, а також чи мають враховуватися обставини щодо призначення конкретного майна, його місцезнаходження (на територіях, де бойові дії ведуться/не ведуться), наявності реальної потреби держави в особі Збройних Сил України або інших військовихформувань в забезпеченні відповідними матеріальними ресурсами для належного виконання визначених перед ними завдань.
Таке уточнення є необхідним для забезпечення однакового та обґрунтованого застосування судами норм матеріального права.
Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Також єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.
Колегія суддів звертає увагу й на те, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

Кількісний полягає у тому, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, зокрема у судах першої та апеляційної інстанції, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Стосовно якісного критерію на виключність правової проблеми можуть вказувати: 1) відсутність чи неефективність процесуальних механізмів її вирішення, що зумовлює необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (процесуальний аспект); 2) відсутність чи неефективність матеріальних гарантій реалізації, охорони та захисту фундаментальних прав і свобод, унаслідок чого обґрунтованість їх обмежень може зумовлювати необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (матеріальний аспект).
У справі, що розглядається, суд касаційної інстанції не може переглянути оскаржувані судові рішення та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення суду без уточнення (конкретизації) правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду. Висновки, викладені у цій постанові Великої Палати Верховного Суду щодо пропорційності у співвідношенні до суспільних інтересів втручання у право власності, не у повній мірі стосувались правових питань, викладених вище. Крім того, такі висновки стосувались рухомого майна, а саме автомобіля, а тому не у повній мірі, на думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, можуть застосовуватись у справах, предметом яких є нерухоме майно, зокрема квартири чи житлові будинки, розташовані у місцевості, яка є віддаленою від зони бойових дій.
Водночас з огляду на триваючий воєнний стан,наявність потреби держави в особі Збройних Сил України або інших військовихформувань в забезпеченні матеріальними ресурсами для належного виконання визначених перед ними завдань, у судах першої та апеляційної інстанцій перебуває значна кількістьподібних справ.

Відсутність чіткоготлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок створити у своїй правовій системі ефективні механізми, що нададуть можливість подолати можливі розбіжності в судовій практиці (рішення ЄСПЛ від 29 березня 2011 року у справі «Brezovec v. Croatia» № 13488/07).
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для уточнення (конкретизації) правового висновку Великої Палати Верховного Суду,, викладеного у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі № 712/3525/23 (провадження № 14-75цс24).
Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Справу № 369/2600/23 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління розвідки Міністерства оборони України про скасування наказу та витребування майна з чужого незаконного володінняпередати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов