Постанова
Іменем України 

04 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 552/8514/24
провадження № 61-15054св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року в складі судді: Яковенко Н. Л., та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Карпушина Г. Л.,

Історія справи
Короткий зміст позову

У грудні 2024 року виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , 2017 року народження, відомості про батька якого записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

27 листопада 2024 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , матір ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, в будинку вибиті двері, побиті вікна, в приміщенні знаходиться малолітній ОСОБА_3 .

Після інспектування родини ОСОБА_4 , службою у справах дітей встановлено, що умови проживання вкрай незадовільні, продукти харчування відсутні, мати ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, малолітня дитина має занедбаний вигляд, хлопчик повідомив, що замерз, в зв`язку з чим дитина була вилучена з родини та влаштована до медичного закладу.

Син відповідачки з 2021 року перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, яка перебуває в у складних життєвих обставинах.

Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, повністю ними нехтує, влаштовує своє особисте життя, в той час як хлопчик фактично залишається без материнської уваги.

Відносно ОСОБА_1 складено 9 адміністративних матеріалів за порушення громадського порядку, неналежне виконання батьківських обов`язків. Остання проходила курс лікування від алкогольної залежності.

У серпні 2021 році дитина була влаштована до комунального закладу «Центр соціальної реабілітації дітей», але в кінці року було прийнято рішення про доцільність повернення малолітньої дитини матері.

Після повернення дитини до матері поведінка останньої стосовно виховання, нагляду за дитиною не змінилася, мати не стала на шлях виправлення, позитивні зміни в житті мали короткочасний характер, знову почала вживати алкогольні напої, що призвело до необхідності двічі за цей час дитину вилучати з родини.

Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради просив:
позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , 1989 року народження, відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнути з ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року:
позов виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради задоволено;
позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнено аліменти з ОСОБА_1 на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу, або родини (сім`ї), де буде перебувати дитина, до досягнення повноліття, починаючи з 03 грудня 2024 року;
вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;
судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_5 , 2017 року народження, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток;
встановлені в судовому засіданні обставини дають всі підстави вважати, що має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, зокрема, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та будь-якого матеріального забезпечення. При цьому має місце саме винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов`язками.
питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було предметом розгляду органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, що затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради від 27 листопада 2024 року № 387, орган опіки вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
встановивши ці обставини, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, приймаючи до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
при вирішенні позовних вимог суд також врахував ту обставину, що органом опіки раніше порушувалося питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 04 травня 2023 року в справі № 553/897/22 в задоволенні позовних вимог органу опіки па піклування було відмовлено. У цій справі судом встановлено, що встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків. Разом з тим, суд прийшов до висновку що відповідач демонструє явне бажання соціалізуватись, не повертатися до негативних звичок щодо вживання алкоголю. Але, незважаючи на надану судом можливість виправитися, відповідачка відповідних висновків не зробила, продовжила свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Тому суд зробив висновок, що позовні вимоги виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню;
звертаючись до суду з цим позовом, виконавчий комітет порушив питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. У статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення;
суд, врахувавши обставини, передбачені статтею 182 СК України, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття підлягають задоволенню. Суд вважав за необхідне стягнути аліменти з ОСОБА_1 на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь державного закладу, або родини, де буде перебувати дитина, до досягнення повноліття, починаючи з 03 грудня 2024 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей;
у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків»;
підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
апеляційний суд зазначив, сторонами не заперечується, що в період з 2019 року по 2024 рік, ОСОБА_3 , 2017 року народження, вже двічі відбирався від матері та перебував як в Центрі соціальної реабілітації дітей, в зв`язку з неналежним доглядом за дитиною 3,5 років, так і в патронатній сім`ї, куди дитину було тимчасово влаштовано в зв`язку з військовою агресією російської федерації після медичного обстеження в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Сама ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Полтавського міського центру соціальних служб, проходила лікування від алкогольної залежності;
органом опіки та піклування встановлено, що кожного разу після повернення в родину сина поведінка матері фактично не змінювалася. Вона не забезпечувала його всім необхідним, змінювала місце проживання, постійної роботи не мала, влаштовувала своє особисте життя, внаслідок чого неодноразово була потерпілою насильницьких дій кривдників, свідком чого становився і її син ОСОБА_6 , який був позбавлений батьківського піклування та догляду. Під час відвідування родини соціальними службами та телефонного моніторингу ситуації в родині ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу несло негативний вплив на психологічний розвиток дитини, яка спостерігає за матір`ю та невідомими особами, що перебувають поруч з нею, що його пригнічувало та негативно відображалось на його психоемоційному стані;
зважаючи на тривале невиконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_6 та не бажання змінювати свою поведінку, орган опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради вже звертався в 2022 році до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини. Відмовляючи в задоволення вказаного позову Ленінський районний суд взяв до уваги бажання ОСОБА_1 змінити своє ставлення до виховання та розвитку дитини, не повертатися до вживання алкоголю та ведення антигромадського способу життя, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, надавши у такий спосіб матері хлопчика довести своє виправлення та змінити відношення до виконання батьківських обов`язків. Проте після ухвалення судового рішення і до цього часу відношення матері до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилось, вона продовжує байдуже ставитись до сина, не займається його вихованням, розвитком та утриманням, для чого в неї не має жодних перешкод;
згідно акту обстеження умов проживання від 27 листопада 2024 року, за адресою проживання АДРЕСА_1 , умови проживання сім`ї ОСОБА_1 незадовільні, в будинку холодно, побиті вікна, двері, продукти харчування відсутні, матір перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на кухні та в кімнаті брудно. Для дитини не створені умови для проживання. Дитина була голодна та з замерзлими руками, повідомила, що мама часто вживає алкоголь з дядьками. У зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини ОСОБА_3 був вилучений з родини та влаштований КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради»;
згідно інформації Департаменту ПП Управління патрульної поліції в Полтавській області за адресою проживання ОСОБА_1 , з вересня 2023 року, (тобто вже після ухвалення рішення про відмову в позбавленні батьківських прав) неодноразово здійснювалися виїзди в зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, виникненням конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та її знайомими чоловічої статі. Постановою Київського районного суду міста Полтави від 22 січня 2025 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження;
матеріали справи свідчать про те, що незважаючи на супровід центру соціальних служб, лікування від алкогольної залежності, ОСОБА_1 не змінила свого ставлення до виховання, розвитку дитини, не забезпечує його необхідними предметами побуту, навчання. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснювала, що має бажання опікуватись сином, вчергове обіцяла створити для нього належні житлово-побутові умови. Повідомила, що їй відомо про знаходження сина ОСОБА_6 в патронажній сім`ї, вона знає, що йому там подобається, інколи з дозволу патронату спілкується з сином, водить його по торгово-розважальним центрам. Про те їй не відомо в яку школу ходить дитина, з вчителями вона контакту не має і його навчанням не цікавиться. Стверджує, що має сезонну роботу прибиральника в парку «Перемога» м. Полтаві, де їй офіційно нараховують оплату праці;
згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5 , виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина;
вказані обставини на думку колегії суддів свідчать про відсутність піклування з боку матері до сина, інтересу для його виховання, несуть загрозу для розвитку дитини та не відповідають забезпеченню прав дитини, а отже є свідомим ухиленням від виконання батьківських обов`язків, що доводить наявність в діях відповідача винної поведінки у формі бездіяльності. Апеляційний суд також погодився з висновком суду першої інстанції про доцільність стягнення аліментів з відповідачки на сина, посилаючись на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини;
посилання на те, що на даний час ОСОБА_1 має власне житло, працевлаштована, а отже може забезпечити комфортне проживання сина визнав необґрунтованими, оскільки наявність в останньої житлового будинку не заперечується, з одночасним доведенням позивачем факту неналежністю в ньому житлово-побутових умов, не облаштуванням в ньому елементарних умов для малолітньої дитини, відсутністю продуктів харчування, підручників, ігрових та інших речей для дозвілля її сина. Будь-яких доказів покращення та створення нею задовільних умов для проживання її сина, ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції надано не було. Що стосується працевлаштування відповідача, то воно відбулося вже під час розгляду справи, через 2,5 місяці після звернення органу опіки про позбавлення батьківських прав;
колегія суддів звернула увагу, що в разі зміни способу життя ОСОБА_1 , її ставлення до виконання батьківських обов`язків, остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у порядку статті 169 СК України.

Аргументи учасників справи

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Гайтотою І. М., на рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, в якій просила:
рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати;
ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не врахували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 та постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, що призвело до ухвалення незаконних рішень;
згідно з частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини;
пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18);
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року);
СК України визначає обов`язки батьків щодо їх участі у вихованні дітей та порядок позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини;
у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками;
вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання;
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків;
суди не дослідили всіх обставин справи, що відповідач має власне житло відповідно до договору дарування від 10 лютого 2022 року, має роботу, а отже може забезпечити своїй дитині комфортне проживання;
такі обставини склалися виключно тому, що колишній співмешканець проявляв агресію до неї навіть після розірвання їхніх стосунків, а саме 11 грудня 2024 року навіть довелося зафіксувати регулярні побої та мордування, що призвело до потрапляння відповідача в КП «2-а міської клінічної лікарні Полтавської міської ради» з діагнозом перелом VII ребра, що підтверджується Консультаційним висновком спеціаліста від 11 грудня 2024 року. Кривдник тримав відповідача в стані стресу і після цього, не дивлячись на те, що вона благала залишити її в спокої, все рівно не залишав спроб вломитися до неї в домівку та вказати їй, що вона має жити лише за його правилами. Під цим натиском та постійним стресом відповідач несвідомо зловживала алкогольними напоями та була при дитині напідпитку за що картає себе по теперішній час;
відповідачка неодноразово зверталася до поліції. Після чого кривднику було застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 31 січня 2025 року серія АА № 586796, а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 22 год. 00 хв. 31 січня 2025 року та діяв до 22 год. 00 хв. 10 лютого 2025 року;
в свою чергу під час огляду місця проживання виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради, застали саме цю жахливу картину, коли співмешканець вибивав двері в її будинку, а саме 02 лютого 2025 року, відповідач зателефонувала на гарячу лінію поліції за номером 102, що підтверджує талон-повідомлення єдиного обліку № 2388 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22 лютого 2025 року;
в талоні-повідомлення вказано про те, що 02 лютого 2025 року о 16:23 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 02 лютого 2025 року о 16:22 за адресою: АДРЕСА_1 , 02 лютого 2025 року - на даний час знайомий, стукає в двері, вибив їх, погрожує, чи є зброя не відомо. Дані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Опис: волосся темне, тіло-будова - худа, високий, одягнений в синю куртку, джинси зеленого кольору. Наявний припис, не дотримується. Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_1 ;
апеляційний суд не взяв до уваги той факт, що відповідач змінила ставлення до виховання дитини, доказами цього є те, що вона зробила ремонт в будинку;
апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивач підтвердив в судовому засіданні про покращення її умов проживання;
відповідач була декілька раз працевлаштована за період розгляду справи апеляційним судом, зокрема і через Центр зайнятості, відповідні докази маються в матеріалах справи;
судам необхідно було відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем, а не позбавляти її батьківських прав, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків;
відповідач любить свого сина та намагається зробити тільки найкраще для нього;
відповідач вже не зловживає алкогольними напоями, тобто повністю відмовилася від алкоголю, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, має власне житло, працює офіційно; хоче піклуватися про свого сина та забезпечувати йому комфортне життя разом з нею;
відповідач усвідомила свою помилку та запевняє, що більше не буде повторювати таких помилок;
в свою чергу дитина любить свою матір, і найкраще для дитини звісно проживати зі своєю матір`ю.

16 січня 2026 року виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві через Електронний суд подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_8 , в якому просить:
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги;
рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що:
відповідач є одинокою матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
з 2021 року відповідач неодноразово потрапляла в поле зору правоохоронних органів. Відносно неї складено безліч адміністративних матеріалів за порушення громадського порядку та неналежне виконання батьківських обов`язків;
за період з 2021 по 2024 роки у родині ОСОБА_1 несла пряму загрозу життю, здоров`ю, психологічному стану дитині та перешкоджала нормальному розвитку дитини;
хлопчик не відвідував дитячий садок, був свідком неадекватної поведінки матері, яка перебуваючи в стані майже постійного глибокого алкогольного сп`яніння ставала некерованою та агресивною;
ОСОБА_1 постійно потрапляла до поля зору Полтавського міського центру соціальних служб починаючи з 2019 року до 2024 року перебувала під соціальним супроводом Центру, але нажаль, результат соціального супроводу мав нестійкий та тимчасовий характер;
у зв`язку з викладеним та з метою уникнення загрози життю, малолітнього ОСОБА_5 направлено до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», для проведення медичного обстеження;
відповідно до повідомлення КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 28 листопада 2024 року, в з 27 листопада 2024 року де перебував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стан здоров`я дитини: Затримка психо-мовного розвитку;
враховуючи зазначене, матір дитини, ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_6 , що призвело до третього вилучення його із родини у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю;
відповідач порушувала свої права та зобов`язання щодо участі у вихованні дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці;
ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;
станом на теперішній час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у патронатного вихователя ОСОБА_9 , відвідує гімназію № 36 Полтавської міської ради, що позитивно вплинуло на його життя;
під час телефонної розмови з патронатним вихователем ОСОБА_9 було з`ясовано, що з серпня 2025 року по теперішній час, ОСОБА_1 всього декілька раз написала у Вайбер щодо сина, але жодного разу не зателефонувала до неї щоб поцікавитися життям та здоров`ям свого сина ОСОБА_6 , не говорячи вже про відвідування та зустрітися з ним;
станом на 16 січня 2025 року аліменти, стягнені судовим рішенням, жодного разу патронатний вихователь ОСОБА_9 не отримувала, це свідчить про те, що відповідач не працює, а тому відсутня можливість їх стягнути в примусовому порядку;
ОСОБА_1 , нехтуючи своїм материнським обов`язком, взагалі не намагається відновити виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взагалі не цікавиться про його стан здоров`я, фізичний, духовний, психологічний та моральний розвиток.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2026 року:
поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року;
клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено;
звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року;
відкрито касаційне провадження у справі.

27 січня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 02 січня 2026 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18; від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Фактичні обставини

ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька якої записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Службою у справах дітей неодноразово приймалося рішення про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 листопада 2024 року службою у справах дітей відбулося інспектування родини відповідача за місцем проживання в АДРЕСА_1 , та встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, в будинку вибиті двері, побиті вікна, холодно.

Малолітній ОСОБА_5 , 2017 року народження, має занедбаний вигляд, замерз, умови проживання вкрай незадовільні, продукти харчування відсутні.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначені факти не оспорювала.

За результатами проведення рівня оцінки безпеки дитини у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитина була вилучена із родини та влаштована до медичного закладу.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради від 27 листопада 2024 року «про негайне відібрання дитини у матері та її влаштування» виконавчий комітет вирішив відібрати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 , направити для повного медичного обстеження, звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Апеляційний суд встановив, що в період з 2019 року по 2024 рік, ОСОБА_3 , 2017 року народження, вже двічі відбирався від матері та перебував як в Центрі соціальної реабілітації дітей, в зв`язку з неналежним доглядом за дитиною 3,5 років, так і в патронатній сім`ї, куди дитину було тимчасово влаштовано в зв`язку з військовою агресією російської федерації після медичного обстеження в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Сама ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Полтавського міського центру соціальних служб, проходила лікування від алкогольної залежності.

Органом опіки та піклування встановлено, що кожного разу після повернення в родину сина поведінка матері фактично не змінювалася. Вона не забезпечувала його всім необхідним, змінювала місце проживання, постійної роботи не мала, влаштовувала своє особисте життя, внаслідок чого неодноразово була потерпілою насильницьких дій кривдників, свідком чого становився і її син ОСОБА_6 , який був позбавлений батьківського піклування та догляду.

Під час відвідування родини соціальними службами та телефонного моніторингу ситуації в родині ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу несло негативний вплив на психологічний розвиток дитини, яка спостерігає за матір`ю та невідомими особами, що перебувають поруч з нею, що його пригнічувало та негативно відображалось на його психоемоційному стані.

Зважаючи на тривале невиконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_6 та не бажання змінювати свою поведінку, орган опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради вже звертався в 2022 році до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 04 травня 2023 року в справі № 553/897/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110706645) в задоволенні позовних вимог органу опіки па піклування було відмовлено. Відмовляючи в задоволення вказаного позову суд взяв до уваги бажання ОСОБА_1 змінити своє ставлення до виховання та розвитку дитини, не повертатися до вживання алкоголю та ведення антигромадського способу життя, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, надавши у такий спосіб матері хлопчика довести своє виправлення та змінити відношення до виконання батьківських обов`язків.

У рішенні Ленінського районного суду міста Полтави від 04 травня 2023 року в справі № 553/897/22 зазначено: 
«встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2021 та на початку 2022 року, що стало підставою для відібрання дитини. Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, пояснення сторін та встановлені в ході судового розгляду справи взаємовідносини між ними, позицію відповідача, яка наполягала на тому, що любить свою дитину і в подальшому має намір відповідально ставитись до її виховання, їх стосунки з сином, той факт, що поведінка відповідача в період після березня 2022 року істотно змінилась, вона демонструє явне бажання соціалізуватись, не повертатись до негативних звичок щодо вживання алкоголю, що стало основною причиною негативної поведінки з виховання дитини, має власне житло та постійне місце роботи, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про недоведеність того факту, що поведінка відповідача та її ставлення до дитини носять такий характер, що можуть стати підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, з урахуванням інтересів дитини, для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав».

Після ухвалення судового рішення і до цього часу відношення матері до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилось, вона продовжує байдуже ставитись до сина, не займається його вихованням, розвитком та утриманням, для чого в неї не має жодних перешкод.

Згідно акту обстеження умов проживання від 27.11.2024, за адресою проживання АДРЕСА_1 , умови проживання сім`ї ОСОБА_1 незадовільні, в будинку холодно, побиті вікна, двері, продукти харчування відсутні, матір перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на кухні та в кімнаті брудно. Для дитини не створені умови для проживання. Дитина була голодна та з замерзлими руками, повідомила, що мама часто вживає алкоголь з дядьками.

У зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини ОСОБА_3 був вилучений з родини та влаштований КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Згідно інформації Департаменту ПП Управління патрульної поліції в Полтавській області за адресою проживання ОСОБА_1 , з вересня 2023 року, (тобто вже після ухвалення рішення про відмову в позбавленні батьківських прав) неодноразово здійснювалися виїзди в зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, виникненням конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та її знайомими чоловічої статі.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 22 січня 2025 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Незважаючи на супровід центру соціальних служб, лікування від алкогольної залежності, ОСОБА_1 не змінила свого ставлення до виховання, розвитку дитини, не забезпечує його необхідними предметами побуту, навчання.

Під час апеляційного розгляду, відповідач ОСОБА_1 пояснювала, що має бажання опікуватись сином, вчергове обіцяла створити для нього належні житлово-побутові умови.

Повідомила, що їй відомо про знаходження сина ОСОБА_6 в патронажній сім`ї, вона знає, що йому там подобається, інколи з дозволу патронату спілкується з сином, водить його по торгово-розважальним центрам. Проте їй не відомо в яку школу ходить дитина, з вчителями вона контакту не має і його навчанням не цікавиться. Стверджує, що має сезонну роботу прибиральника в парку «Перемога» м. Полтаві, де їй офіційно нараховують оплату праці.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5 , виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина.

Позиція Верховного Суду

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23)).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що:
«тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_1 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно доньки є помилковими».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року в справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18) вказано, що:
«відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) вказано, що:
«тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) зазначено, що:
«ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Апеляційний суд, установивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини бажає продовжувати спілкуватися із сином, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову в даній справі.
Незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи чи непідтримання ним захоплення дитиною співом та грою на фортепіано, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.
Доводи касаційної скарги про те, що спілкування з батьком завдає психологічний дискомфорт дитині, відхиляються, оскільки матеріали справи свідчать, що емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дитину для образ один одного, зневажають право сина на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 (провадження № 61-18535св20) зазначено, що:
«позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей…
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків…
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.
Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також звернення ОСОБА_2 ще у 2016 році до органів опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини, що свідчить насамперед про інтерес батька до дитини, намагання брати участь у вихованні доньки, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує і хоче брати участь у її вихованні, суди правильно відмовили в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) зазначено, що:
«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, апеляційній скарзі, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд апеляційної інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.
Посилання заявниці на те, що ОСОБА_3 впродовж дев`яти років проживає разом із матір`ю та вітчимом та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом наявної заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що:
«тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц (провадження № 61-10298св18)).

Зважаючи на вікову категорію малолітньої дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки. Коли суд бажає вислухати думку дитини та при цьому не травмувати психіку дитини і уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року в справі № 185/6994/15-ц (провадження № 61-5606св19)).

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради посилався на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, повністю ними нехтує, влаштовує своє особисте життя, в той час як її малолітній син ОСОБА_5 фактично залишається без материнської уваги;
при задоволенні позову суди вважали, що жодного доказу на спростування позовних вимог ОСОБА_1 та її адвокатом суду не було надано. Суди вказали, що раніше органом опіки порушувалося питання про позбавлення відповідачки батьківських прав і рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 04 травня 2023 року в справі № 553/897/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд встановив, що обставини свідчать про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, але вона демонструє явне бажання соціалізуватись, не повертатися до негативних звичок щодо вживання алкоголю. Проте незважаючи на надану судом можливість виправитися, відповідач відповідних висновків не зробила, продовжила свідоме нехтування батьківськими обов`язками;
суди врахували, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків;
суди встановили, що у період з 2019 року по 2024 рік ОСОБА_3 , 2017 року народження, вже двічі відбирався від матері та перебував як в Центрі соціальної реабілітації дітей, в зв`язку з неналежним доглядом за дитиною 3,5 років, так і в патронатній сім`ї, куди дитину було тимчасово влаштовано в зв`язку з військовою агресією російської федерації після медичного обстеження в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Сама ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Полтавського міського центру соціальних служб, проходила лікування від алкогольної залежності. Кожного разу після повернення в родину сина поведінка матері фактично не змінювалася. Вона не забезпечувала його всім необхідним, змінювала місце проживання, постійної роботи не мала, влаштовувала своє особисте життя, внаслідок чого неодноразово була потерпілою насильницьких дій кривдників, свідком чого становився і її син ОСОБА_6 , який був позбавлений батьківського піклування та догляду. Під час відвідування родини соціальними службами та телефонного моніторингу ситуації в родині ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу несло негативний вплив на психологічний розвиток дитини, яка спостерігає за матір`ю та невідомими особами, що перебувають поруч з нею, що його пригнічувало та негативно відображалось на його психоемоційному стані;
суди врахували, що орган опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради вже звертався в 2022 році до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини. Суд відмовив у задоволенні позову, взявши до уваги бажання ОСОБА_1 змінити своє ставлення до виховання та розвитку дитини, не повертатися до вживання алкоголю та ведення антигромадського способу життя, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, надавши у такий спосіб матері хлопчика довести своє виправлення та змінити відношення до виконання батьківських обов`язків. Але після ухвалення судового рішення і до цього часу відношення матері до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилось, вона продовжує байдуже ставитись до сина, не займається його вихованням, розвитком та утриманням, для чого в неї не має жодних перешкод;
суди встановили, що згідно з актом обстеження умов проживання від 27 листопада 2024 року, за адресою проживання АДРЕСА_1 , умови проживання сім`ї ОСОБА_1 незадовільні, в будинку холодно, побиті вікна, двері, продукти харчування відсутні, матір перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на кухні та в кімнаті брудно. Для дитини не створені умови для проживання. Дитина була голодна та з замерзлими руками, повідомила, що мама часто вживає алкоголь з дядьками. У зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини ОСОБА_3 був вилучений з родини та влаштований КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Незважаючи на супровід центру соціальних служб, лікування від алкогольної залежності, ОСОБА_1 не змінила свого ставлення до виховання, розвитку дитини, не забезпечує його необхідними предметами побуту, навчання. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснювала, що має бажання опікуватись сином, вчергове обіцяла створити для нього належні житлово-побутові умови. Повідомила, що їй відомо про знаходження сина ОСОБА_6 в патронажній сім`ї, вона знає, що йому там подобається, інколи з дозволу патронату спілкується з сином, водить його по торгово-розважальним центрам. Про те їй не відомо в яку школу ходить дитина, з вчителями вона контакту не має і його навчанням не цікавиться. Стверджує, що має сезонну роботу прибиральника в парку «Перемога» м. Полтаві, де їй офіційно нараховують оплату праці;
суди встановили, що у відсутність у відповідачки ОСОБА_1 піклування до сина, інтересу для його виховання, несуть загрозу для розвитку дитини та не відповідають забезпеченню прав дитини, а отже є свідомим ухиленням від виконання батьківських обов`язків, що доводить наявність в діях відповідача винної поведінки у формі бездіяльності;
тому суди зробили обґрунтований висновок про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
врахувавши, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суди обґрунтовано стягнули аліменти з відповідачки на користь сина.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову. Тому оскаржені судові рішення належить залишити без змін.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що відповідач змінила ставлення до виховання дитини, доказами цього є те, що вона зробила ремонт в будинку та була декілька разів працевлаштована за період розгляду справи апеляційним судом.

Зазначені обставини мали місце вже після пред`явлення позову у справі, що переглядається, та не спростовують той факт, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про наявність в її діях винної поведінки у формі бездіяльності. При цьому касаційний суд звертає увагу на те, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (частини перша, четверта статті 169 СК України).

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що обставини проживання склалися виключно через те, що колишній співмешканець проявляв агресію до відповідачки.  ОСОБА_1 не посилалася у суді першої інстанції на обставини, а зазначала лише про те, що не бажає, щоб її позбавили батьківських прав (а.с.77). Про ці обставини відповідачка повідомила лише в апеляційній скарзі без обґрунтування неможливості подати відповідні докази до суду першої інстанції (а.с.91-93). За змістом частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 25 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима 

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко