УХВАЛА

25 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14711/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
розглянувши клопотання Антимонопольного комітету України 
про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАДМ»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАДМ»
до Антимонопольного комітету України 
про визнання рішення недійсним, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БАДМ» (далі - ТОВ «БАДМ», скаржник) 05.02.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25, залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 про вжиття заходів забезпечення позову. 
Ухвалою Верховного Суду від 23.02.2026, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/14711/25 за касаційною скаргою ТОВ «БАДМ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Антимонопольний комітет України (далі - АМК) 24.02.2026 через Електронний суд подав до Верховного Суду клопотання про розгляд справи №910/14711/25 Верховним Судом з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання та просив розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з посиланням на частину шосту статті 301 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Вказане клопотання мотивовано тим, що
у провадженні Верховного Суду перебуває касаційна скарга ТОВ «БАДМ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25, якою ТОВ «БАДМ» відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення АМК №697-р від 23.10.2025 «Про визнання рішення Антимонопольного комітету України від 31 липня 2025 року №370-р таким, дія якого не зупиняється» (далі - Рішення №697-р) в частині, що стосується позивача;
у цьому випадку оскаржуються заходи забезпечення позову в рамках правовідносин, які до цього не розглядались судом касаційної інстанції, а рішення АМК №697-р спрямовано на захист суспільного інтересу. Публічний розгляд справи №910/14711/25, на думку АМК, забезпечить сторонами, а також особам, які незалучені до розгляду справи можливість переконатись в справедливості судовому розгляді та обставин пов`язаних формуванням правої позиції, оскільки відповідний розгляд становить суспільний інтерес. 
Розглянувши зазначене клопотання, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.
Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.
Водночас Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 травня 1988 року у справі «Екбатані проти Швеціїї» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Верховний Суд виходить з того, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції за скаргою АМК відбувався у відкритому судовому засіданні, тобто публічно.
Наразі перед Верховним Судом з огляду на предмет оскарження (постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 у справі №910/14711/25, якою апеляційну скаргу АМК на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі №910/14711/25 скасовано в частині задоволення заяви ТОВ «БАДМ» про вжиття заходів забезпечення позову, в іншій частині залишено без змін, у задоволенні заяви ТОВ «БАДМ» про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю) поставлено процесуальне питання щодо правильності застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права зазначених у касаційній скарзі ТОВ «БАДМ» - статей 136- 140 ГПК України щодо умов та порядку вжиття заходів забезпечення позову.
У пункті 96 висновку №6 від 24 листопада 2004 року Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) «Про справедливий суд у розумні строки та роль судді в судових процесах з урахуванням альтернативних засобів вирішення спорів» передбачається, що суд повинен, крім випадків, чітко визначених законом, мати можливість вирішувати, яке саме, усне чи письмове, провадження застосовувати. При цьому у пунктах 104-105 цього висновку зазначено, що кожна окрема справа потребує «пропорційного» розгляду, тобто в такий спосіб, що дозволяє сторонам досягти справедливості ціною, спільномірною з проблемами, що розглядаються, й ціною позову, а також у такий спосіб, що дозволяє суду розглянути інші справи в розумні строки.
КРЄС зазначає, що обмеження повноважень судді щодо вирішення питання чи слід застосовувати усну або письмову форму провадження є несумісними з ефективним правосуддям (пункт 106 цього ж висновку).
Порядок розгляду касаційної скарги врегульовано статтею 301 ГПК України, згідно з частиною першої якої у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено, що перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанцій (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною шостою статті 301 ГПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах четвертій і п`ятій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 8 ГПК України унормовано, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що межі розгляду справи судом касаційної інстанції передбачені у статті 300 ГПК України, згідно з якою, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Враховуючи предмет оскарження (постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026, якою переглянута ухвала Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 зі справи №910/14711/25 про забезпечення позову), що не є тією ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права та те, що у статтях 8, 301 ГПК України передбачено, що перегляд ухвал суду першої інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виконує функцію «суду права» та не є «судом фактів», а тому Суд вважає, що перегляд оскаржуваної постанови апеляційного суду, якою переглянута ухвала місцевого суду, без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідатиме принципам ефективного правосуддя.
Адже учасники справи у такому провадженні мають право надавати письмові пояснення щодо касаційної скарги, відзив на неї, а суд розглядає справу ураховуючи статтю 300 ГПК України.
Посилання на те, що публічний розгляд справи №910/14711/25 забезпечить сторонами, а також особам, які незалучені до розгляду справи можливість переконатись в справедливості судовому розгляді та обставин пов`язаних формуванням правої позиції, оскільки відповідний розгляд становить суспільний інтерес не є тими обставинами, які можуть бути оцінені як причини про призначення справи у судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Адже публічність полягає і у відкритті, і у відкритому доступі до судових рішень.
Отже, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини як джерело права, приписи статей 8, 301 ГПК України та зважаючи на те, що АМК не навів переконливих мотивів, обґрунтувань необхідності у проведенні судового засідання з викликом сторін у цій справі, Суд виходить з того, що право надати пояснення сторона може реалізувати з огляду на статті 42, 46 ГПК України і в письмовому вигляді.
Положенням частини другої статті 314 ГПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Керуючись частиною тринадцятою статті 8, статтями 234, 235, 301, 314 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити Антимонопольному комітету України у задоволенні клопотання про розгляд справи №910/14711/25 Верховним Судом з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАДМ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова
Суддя І. Бенедисюк
Суддя Ю. Власов