УХВАЛА
02 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 496/5194/21
провадження № 61-3333ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко Олексій Володимирович, на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа - ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
04 листопада 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кійко О. В. до суду першої інстанції надійшла заява, в якій він просив суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 23 346 грн. 
В обґрунтування заяви зазначено, що вказана заява подається на дату, коли ще не опублікований повний текст рішення суду, тому позивачу невідомі підстави з яких було відмовлено в позові, отже враховуючи, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, та у випадку відмови в позові на підставі застосування судом строку позовної давності суд має право покласти на них судові витрати повністю, незважаючи на те, що в позові було відмовлено.
Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області 
від 28 листопада 2024 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мельник Н. Ю. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року залишено без змін.
18 березня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року, справу в частині вирішення питання про стягнення з позивача судових витрат передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Справу в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявницязазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 530/1035/16-ц, від 16 грудня 2021 року у справі № 11-164сап21, від 19 серпня 2024 року у справі № 521/3869/22. Вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а також, що у задоволенні позову було відмовлено виключно з підстав застосування наслідків спливу позовної давності. Крім того зазначає, що судами не враховано її майновий стан. 
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з частинами першою, другою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.
Відповідно до частин першої-другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на оплату послуг адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). 
Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 суд дійшов висновку, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу було предметом правової оцінки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Як встановлено судами, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Мельник Н. Ю., заявила про понесення витрат на професійну правничу допомогу у 
розмірі 16 000 грн. 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, взявши до уваги, що розгляд справи завершився відмовою у задоволені позову, дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок позивачки у розмірі 16 000 грн, що є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.
Доводи касаційної скарги не свідчать про те, що при визначенні суми витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача у цій справі, суди попередніх інстанцій порушили критерії обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності адвокатських витрат, не дотрималися правових висновків Верховного Суду. 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах). 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Викладені  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недотримання правових висновків Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко О. В., на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кійко Олексій Володимирович, на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, визнання незаконним рішення державного кадастрового реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович