УХВАЛА

23 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 361/670/20
провадження № 61-3516ск26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого об`єднання «Трудовик» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом Садівничого об`єднання «Трудовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та штрафних санкцій, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просила визнати протиправними дії Садівничого об`єднання «Трудовик» (далі - СО «Трудовик») в особі голови Ради об`єднання Киричук Н. М., пов`язані з відмовою добровільно відновити порушене право позивача на споживання електричної енергії, зобов`язати відповідача протягом п`яти днів з дня оголошення рішення суду відновити порушене право шляхом підключення до електромережі садового будинку позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
У березні 2020 року СО «Трудовик» звернулося до суду із зустрічним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 на користь об`єднання 27 796,52 грн заборгованості за спожиту електричну енергію та штрафні санкції.
Рішенням від 30 травня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав неправомірними дії СО «Трудовик» щодо не відновлення після відкриття 12 листопада 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження 
у цивільній справі № 361/7701/19 електропостачання до садового будинку 
ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнув із СО «Трудовик» на користь ОСОБА_1 35 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Зустрічний позов СО «Трудовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за спожиту електроенергію та штрафних санкцій задовольнив. Стягнув 
з ОСОБА_1 на користь СО «Трудовик» заборгованість за спожиту електроенергію та штрафні санкції в загальному розмірі 27 796,52 грн, витрати 
на правову допомогу в розмірі 34 500,00 грн та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.
Ухвалою від 07 червня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області року відмовив в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Постановою від 30 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року 
в частині вирішення позовних вимог про визнання дій СО «Трудовик» неправомірними та відшкодування моральної шкоди скасував та ухвалив в цій частині вимог нове судове рішення про відмову в позові, у решті рішення залишив без змін. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 
2022 року в частині розподілу судових витрат змінив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь СО «Трудовик» 6 726,40 грн судового збору 
та 45 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року, та зустрічне забезпечення, вжите ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року, скасував.
Постановою від 30 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року залишив без змін.
16 березня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася 
до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року у цій справі.
Щодо оскарження постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, яка ухвалена за результатами перегляду ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом
випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частина перша статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлює, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Пункт 20 частини першої статті 353 ЦПК України передбачає, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.
За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пункту 20 частини першої статті 353 ЦПК України ухвали місцевого суду та постанови апеляційної інстанції після їх перегляду не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, яка ухвалена за результатами перегляду ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2022 року, необхідно відмовити.
Щодо оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій 
статті 394 цього Кодексу.
Частина третя статті 394 ЦПК України передбачає, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Зі спливом річного строку особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, оскільки такий строк є присічним за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України.
При поданні касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного оскаржуваного судового рішення такий строк може бути поновлений лише за умови доведеності існування виключних обставин, визначених у пунктах 1, 2 
частини третьої статті 394 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр).
Із Реєстру вбачається, що оскаржена постанова Київського апеляційного суду прийнята 30 жовтня 2023 року, повну постанову складено 09 лютого 2024 року та забезпечено надання загального доступу в Реєстрі 13 лютого 2024 року.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду 16 березня 2026 року після спливу одного року з дня складення повного оскарженого судового рішення та заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Вказує, що поважними причинами для поновлення строку на касаційне оскарження є відсутність в матеріалах справ документу про отримання нею копії оскарженої постанови, направленої чи виданої Київським апеляційним судом, наявність в матеріалах справи її заяви про видачу постанови суду апеляційної інстанції в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області після спливу річного строку з дати їх ухвалення, наявність в матеріалах справи відмітки про засідання 26 червня 2025 року.
Таким чином, особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначила про наявність виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України.
Із касаційної скарги та оскаржених судових рішень вбачається, що апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка брала участь у судовому засіданні, колиухвалена оскаржена постанова Київського апеляційного суду, а саме - 30 жовтня 2023 року.
Пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року 
у справі № 490/9587/18 звернула увагу на те, що позивач із високим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV V. UKRAINE, 
№ 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повної постанови Київським апеляційним судом, заявник виключні випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, не зазначила, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого об`єднання «Трудовик» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом Садівничого об`єднання «Трудовик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та штрафних санкцій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська