ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 лютого 2026року 
м. Київ

справа № 624/93/25
провадження № 61-15294св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник - керівник Берестинської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 19 березня 2025 року у складі судді Куст Н. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Маміної О. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У січні 2025 року керівник Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.
Заява мотивована тим, що на території Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області знаходяться земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129 (площею 6,0579) га та 6323180600:01:000:0126 (площею 6,0574 га), які належать на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла. Місцем її смерті є селище Кегичівка Берестинського району Харківської області. 
За життя ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 .
З інформації, наданої Кегичівською селищною радою, ОСОБА_1 за вказаною адресою проживала одна, без реєстрації.
Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить брату померлої - ОСОБА_2 , місцезнаходження якого невідомо, 03 серпня 2016 року він оголошений в розшук.
У Спадковому реєстрі інформація про наявність заповітів, відкритих спадкових справ та видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ОСОБА_1 відсутня.
З метою пошуку заінтересованих осіб або спадкоємців ОСОБА_1 . Берестинською окружною прокуратурою 19 грудня 2024 року розміщено повідомлення у виданні «Вісті Берестинщини» про те, що вирішується питання про визнання відумерлою спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи викладене, оскільки після смерті ОСОБА_1 відсутні спадкоємці за законом та за заповітом, які б прийняли спадщину, строк на її прийняття сплив ще до введення воєнного стану на території України, тому спадщина, до складу якої входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129 та 6323180600:01:000:0126, має бути визнана відумерлою.
Оскільки Кегичівська селищна рада Берестинського району Харківської області тривалий час не вживала жодних заходів, спрямованих на визнання спадщини відумерлою, тому наявні підстави для звернення до суду прокурора.
З урахуванням викладених обставин прокурор просив суд визнати спадщину, яка складається з земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129, 6323180600:01:000:0126, що належали померлій ОСОБА_1 , відумерлою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 19 березня 2025 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що у даній справі вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду в межах компетенції, передбаченої статею 131-1 Конституції України та статею 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки після спливу одного року з часу відкриття спадщини, дії цивільно-правового характеру, спрямовані на визнання спадщини відумерлою та передачу вказаної квартири у власність територіальної громади, Кегичівською селищною радою не вживалися, що підтверджується, зокрема листом № 04-09/3935 від 23 грудня 2024 року.

Разом із тим, відмову у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою суд мотивував тим, що останнє місце проживання    ОСОБА_1 збігається з місцем реєстрації проживання її брата -   ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 .

Доказів, що    ОСОБА_2 помер чи оголошений померлим матеріали справи не містять.

Законом визначено, що підставами визнання спадщини відумерлою є, зокрема, відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом.

Оскільки наявний спадкоємець    ОСОБА_4 -  ОСОБА_2 , який не усунений від права на спадкування, у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проте його зареєстроване місце проживання збігається з останнім місцем проживання спадкодавця, а отже вбачається можливе фактичне прийняття  ОСОБА_5 спадщини у відповідності до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, тому суд першої інстанції не знайшовфактичних та правових підстав для визнання спадщини ОСОБА_4 , яка складається із земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129 та 6323180600:01:000:0126, відумерлою.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Харківської обласної прокуратури оскаржив його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 19 березня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
05 грудня 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 19 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання спадщини відумерлою задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

22 грудня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 03 від 11 січня 2018 року.
Згідно відомостей, наданих Кегичівською селищною радою Харківської області від 05 грудня 2024 року за № 04-09/3750, в реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на момент смерті, відсутні. За наявною інформацією, ОСОБА_1 проживала одна в селищі Кечигівка, без реєстрації. 
Відповідно до відомостей, наданих Кегичівською селищною радою Харківської області від 28 лютого 2025 року № 04-09/346, згідно із адресною карткою за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 лютого 1999 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3. У той же час, за наявною інформацією, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за вищевказаною адресою на час відкриття спадщини одна без реєстрації.
3/4 часток у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 408891750 від 21 січня 2025 року.
З повідомлення Берестинського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області від 13 березня 2025 року № 4142/119/83/09.2025 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03 серпня 2016 року оголошений в державний розшук як особа, засуджена до кримінального (адміністративного) покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, яка з невідомих причин відсутня за місцем проживання та роботи. Станом на 13 березня 2025 року місцезнаходження ОСОБА_2 не встановлено, проводяться розшукові заходи на становлення вищевказаного громадянина.
За життя ОСОБА_1 на праві власності належали земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129 та 6323180600:01:000:0126.
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформації щодо ОСОБА_1 з датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 або датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не знайдено.
Берестинською окружною прокуратурою розміщено повідомлення y виданні «Вiстi Берестинщини» щодо вирішення питання про визнання відумерлою спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із земельних ділянок з кадастровими номерами 6323180600:01:000:0129 та 6323180600:01:000:0126.
Кегичівською селищною радою Харківської області на запит Берестинської окружної прокуратури надано відповідь від 23 грудня 2024 року № 04-09/3935 про те, що заходи щодо визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою органом місцевого самоврядування не вживались та вживатися не плануються.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до глави 86 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). 
Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 293 ЦПК України, справи про визнання спадщини відумерлою суд розглядає в порядку окремого провадження.
Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках,встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (стаття 334 ЦПК України).
Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).
Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури (див. постанови Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/14171/21, від 25 липня 2023 року у справі № 204/3252/21, від 22 квітня 2024 року у справі № 205/5655/21, від 17 липня 2024 року у справі №522/1364/20, від 10 липня 2024 року у справі № 521/15714/22, від 02 жовтня 2024 року у справі справа № 522/2960/20).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із наявності спадкоємця померлої   ОСОБА_4 - її брата   ОСОБА_3 . Суд зазначив, що останній у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проте не усунений від права на спадкування, доказів, що він помер чи оголошений померлим,матеріали справи не містять, а його зареєстроване місце проживання збігається з останнім місцем проживання спадкодавця, а отже вбачається можливе фактичне прийняття  ОСОБА_5 спадщини у відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України, що унеможливлює визнання спадщини відумерлою.

Такий висновок судів попередніх інстанцій колегія суддів Верховного Суду вважає передчасним, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як зазначалося вище, однією із обов`язкових умов визнання спадщини відумерлою є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття.
Встановлено, що   ОСОБА_2 , який є братом спадкодавця, у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_1 , проте його зареєстроване місце проживання збігається з останнім місцем проживання спадкодавця, що, на думку судів першої та апеляційної інстанцій, може свідчити профактичне прийняття       ОСОБА_5 спадщини у відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України. 
Разом із тим, у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) Верховний Суд виснував, що сама лише реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі №504/3606/14-ц (провадження № 61-6658сво23).
Тобто, у частині третій статті 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 
2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), 
від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц (провадження 
№ 61-5777св20), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження 
№ 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження 
№ 61-15380св20), від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20 (провадження № 61-2387св22), від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22), від 26 червня 2024 року у справі №752/12045/17 (провадження № 61-18363св23), від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23 (провадження № 61-10383св24). 
Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою, не встановивши при цьому факту постійного проживання спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а лише припустивши наявність такого юридичного факту.
Разом із тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
При цьому Верховний Суд наголошує, що встановлення вказаного вище факту є передусім питаннями доведення відповідних обставин щодо проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року скасувати.

Справу за заявою керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов