УХВАЛА

31 березня 2026 року
м. Київ
справа № 583/971/24
провадження № 61-222ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій незаконними, стягнення заробітної плати, середнього заробітку, моральної шкоди, неустойки,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила зазначити, що незаконними та протиправними є дії Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»): 
1) про блокування під час військового стану рахунку позивача, який знаходиться на території бойових дій і сам рахунок має спеціальний режим використання, а саме на який зараховується заробітна плата позивача; 
2) про приховування від позивача інформації, що стосується його особисто (ненадання відповіді на звернення), а саме: відмова надати відомості і документи про номер рахунку, на який зараховується заробітна плата, підстави та документи арешту рахунку із зарплатою, та про підстави існування іншого рахунку із скарбничкою, про існування якого позивач не знала до лютого 2024 року; 
3) приховування інформації про: підстави блокування (арешту) рахунків; про особу виконавця та стягувача; копії акта для можливості оскарження; 
4) про протиправне незаконне блокування рахунку з метою подальшого здійснення вимагання плати у розмірі 100 грн за інформацію; 
5) про те, що незаконно заблокований рахунок є рахунком зі спеціальним режимом використання, а саме - на нього зараховується заробітна плата позивача; 
6) про те, що зарахована заробітна плата вилучається банком з рахунку позивача таємно від неї; 
7) про самовільне відкриття іншого рахунку без відома та згоди позивача та ненадання інформації про нього.
Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по заробітній платі в розмірі, який підлягає уточненню; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при виплаті заробітної плати за період з 09 лютого 2024 року (час звернення з вимогою розблокувати рахунок із зарплатою) по день розблокування рахунку і виплати повної суми заблокованої заробітної плати у розмірі, який визначений без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів; моральну шкоду в сумі 100 000 грн та неустойку за затримку виплати заробітної плати станом з 09 лютого 2024 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині негайного зняття арешту з зарплатного рахунку позивача та негайного повернення позивачу в натурі всіх коштів, вилучених з рахунку, на який зараховується заробітна плата з лютого 2024 року по час виконання рішення суду.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 2422 грн 40 коп.
06 січня 2026 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року. 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку, в якому заявниця посилається на те, що постанову апеляційного суду було отримано поштою лише 06 грудня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано заявнику: 1) надати суду докази, що підтверджують дату отримання нею указаного судового рішення або навести інші підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення та надати відповідні докази; 2) надіслати на адресу суду касаційну скаргу у новій редакції, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій уточнити підстави касаційного оскарження та чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав) та надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи
10 березня 2026 року надійшла заява  ОСОБА_1  про усунення недоліків, в якій заявниця просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст постанови вона не отримувала в день його проголошення. Вказує, що на даний час у зв`язку з захворюванням колінних суглобів не має фізичної можливості особисто звернутись до суду першої інстанції або до апеляційного суду для отримання доказів, що підтверджують отримання копії оскаржуваної постанови. 
Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали на відповідність вимогам частини другої статті 392 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником не усунуто. 
В заяві про усунення недоліків, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 не зазначає підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, жодного обґрунтування виключних підстав касаційного оскарження заява про усунення недоліків не містить. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, який висновок відсутній, з відповідним обґрунтуванням неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, зі змістом оскаржених судових рішень, проте заявник не зазначає виключні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Отже, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали Верховного Суду 
від 27 січня 2026 року.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не усунула недоліки касаційної скарги та не виконала вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо її форми та змісту, така скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій незаконними, стягнення заробітної плати, середнього заробітку, моральної шкоди, неустойки повернути заявнику.
Копію ухвали надіслати учасникам справи, а додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя М. Є. Червинська