УХВАЛА

09 березня 2026 року 
м. Київ
справа №990/59/26
адміністративне провадження №П/990/59/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Білак М. В., Жука А. В., Желєзного І. В., Єресько Л. О., 
розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О. про визнання бездіяльності протиправною і стягнення шкоди, зобов`язання до вчинення дій та 
УСТАНОВИВ:
24 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з позовом до Президента України Зеленського В. О. з вимогами: 
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень України за зверненням позивача від 09 серпня 2025 року; 
2) стягнути з відповідача на користь позивача 120000000,00 доларів США як відшкодування збитків (упущеної вигоди), завданих позивачеві протиправною бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень;
3) визнати невиконання відповідачем своєї передвиборчої обіцянки з деолігархизації України за зверненням позивача від 09 серпня 2025 року протиправною бездіяльністю відповідача як органу публічної влади України; 
4) зобов`язати відповідача як орган публічної влади України виконати передвиборчу обіцянку з деолігархізації України, а доказом виконання відповідачем цієї обіцянки вважати сплату олігархом Віктором Пінчуком на користь позивача 120000000,00 доларів США компенсації за ушкодження здоров`ю.
Звернення з цим позовом його автор пояснив головно тим, що відповідач спричинився до того, що позивач пропустив строк подання заяви про перегляд судового рішення - у цивільній справі № 757/14149/17-ц (за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди) - за нововиявленими обставинами та, як наслідок, втратив можливість стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 120 млн доларів США (що охоплював предмет спору у справі № 757/14149/17-ц). 
У цьому зв`язку позивач покладає на Президента України відповідальність також за те, як розглянули його звернення від 09 серпня 2025 року, що його позивач адресував главі держави, вимагаючи від останнього участі у справі № 757/14149/17-ц як «гаранта» конституційних прав і заразом як того, з чиєї «вини» позивач пропустив строк подання заяви про перегляд судового рішення у справі № 757/14149/17-ц за нововиявленими обставинами. 
Результат розгляду заяви (звернення) від 09 серпня 2025 року, який позивач бачить у тому, що глава держави так і не надав йому правової/соціальної допомоги у контексті обставин ініціювання перегляду судових рішень у справі № 757/14149/17-ц за нововиявленими обставинами, його автор, знов-таки, пов`язує із заподіянням шкоди в розмірі 120 млн доларів США, стягнути яку позивач просить з відповідача та водночас, як можна зрозуміти зі змісту позовних вимог, з ОСОБА_2 , як особи, що має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігарх), і вплив якої [зосібна В. Пінчука] відповідач як політичний діяч (під час кандидування на пост Президента України) обіцяв зменшити в рамках декларованої тоді (під час передвиборчої агітації) деолігархізації, щодо якої згодом ухвалено відповідний закон. 
Стягнення моральної шкоди у контексті бездіяльності Президента України позивач - як бачиться з обсягу доводів, що їх висловлено у цьому позові - пов`язує з результатом вирішення [іншої] цивільної справи № 757/14149/17-ц, позовне провадження в якій ініціював позивач після прочитання статті ОСОБА_2 , що її опубліковано в американському журналі «Wall Street Journal» під назвою: « Україна повинна піти на болючі компроміси для миру з Росією ». Як зауважив позивач, прочитане викликало в нього негативні емоції і душевні страждання, після чого він навіть звертався за медичною допомогою до психіатричної лікарні, де йому встановили відповідний діагноз. 
У підсумку судового розгляду справи № 757/14149/17-ц (про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 ) Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 28 листопада 2018 року, що його залишили без змін Київський апеляційний суд постановою від 23 травня 2018 року та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суд постановою від 09 липня 2020 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Позивач, втім, констатує, що з початком повномасштабної збройної агресії росії проти України його позовні вимоги до ОСОБА_2 (що їх він заявив у справі № 757/14149/17-ц) є остаточно доведеними, тому він [позивач] має право на відшкодування моральної шкоди від ОСОБА_2 в розмірі 120 млн доларів США, у зв`язку з чим і звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про перегляду судового рішення у справі № 757/14149/17-ц за нововиявленими обставинами (якими вважає саме факт збройної агресії росії проти України 24 лютого 2022 року), а заразом - з клопотанням про поновлення строку звернення з цією заявою. Останнє ґрунтовано на тому, що строк звернення зі згадуваною заявою позивач пропустив з об`єктивної причини - необхідністю виконання наказу Верховного Головнокомандуючого Збройних Сил України № 2 від 22 лютого 2022 року «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період», на підставі якого його [позивача] мобілізували до Збройних Сил України для відсічі збройній агресії ворога. 
З погляду позивача, дії Президента України як Верховного Головнокомандуючого Збройних Сил України щодо покладання, зокрема, на нього [позивача] обов`язку військової служби, участь в бойових діях для захисту Вітчизни є безпосередньою причиною, через яку позивач пропустив процесуальний строк подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленою обставиною. На цій підставі позивач підкреслив, що відповідач є винуватим (відповідальним) за те, що пропущено процесуальний строк подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленою обставиною і, у наслідку, - за неотримання позивачем 120 млн доларів США як компенсації за ушкодження здоров`я внаслідок прочитання згадуваної вище статті, автором якої є ОСОБА_2 .
Далі позивач зазначив, власне, про те, що 09 серпня 2025 року він як громадянин України, який перебуває на службі у Збройних Силах України, звернувся до Президента України - як відповідального, з погляду позивача, у тому, що пропущено строк подання заяви про перегляд судового рішення у справі № 757/14149/17-ц за нововиявленими обставинами - про надання соціальної / правової допомоги в отриманні компенсації за завдану моральну шкоду від ОСОБА_2 . 
Проте відповідач, за текстом позову, так і не з`явився на [судове] засідання 01 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду (дата розгляду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року у справі № 757/14149/17 про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами) - як того просив ОСОБА_1 у зверненні від 09 серпня 2025 року - та не надав ніяких гарантій правового захисту, що позивач уже трактує як відмову від виконання приписів частини п`ятої статті 17 Конституції України, статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Отож у цьому контексті, за текстом позову, [саме] внаслідок того, що відповідач відмовився надати позивачеві гарантії правового захисту, апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року у справі № 757/14149/17 - постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року - залишено без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.
Позивач зауважив, що після ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 757/14149/17 отримав (на електронну пошту) від Офісу Президента України лист у відповідь на звернення від 09 серпня 2025 року, в якому зазначено: «Повідомляю, що Ваше звернення розглянуто і скеровано до Міністерства у справах ветеранів України для опрацювання, ужиття згідно із компетенцією відповідних заходів реагування та інформування Вас про результати».
З погляду позивача, відповідач - тим, у який спосіб розглянув згадуване звернення від 09 серпня 2025 року - додатково порушив вимоги Закону України [від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР] «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР), тому що: 1) безпідставно передав розгляд заяви від 09 серпня 2025 року іншому органу - Міністерству у справах ветеранів України, до повноважень якого не входить розгляд питань, що їх порушено у звернені від 09 серпня 2025 року; 2) у встановлений максимальний сорокап`ятиденний строк не вирішив питання, порушені у зверненні позивача від 09 серпня 2025 року. 
Позивач підкреслив, що отака бездіяльність Президента України з розгляду його звернення від 09 серпня 2025 року є протиправною, тому позивач у першому пункті своїх позовних вимог просить визнати протиправною бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень України, за зверненням позивача від 09 серпня 2025 року. Наслідком цієї бездіяльності позивач вважає заподіяння йому збитків (упущеної вигоди) у розмірі 120 млн доларів США, що позивач інтерпретує як дохід, який він міг би реально одержати за звичайних обставин, себто коли би не було протиправної бездіяльності відповідача. 
Водночас, з покликанням на приписи частини другої статті 22, частини першої статті 526, частини першої статті 525, частини першої статті 623 Цивільного кодексу України, позивач наголосив на тому, що має гарантоване право на отримання від ОСОБА_2 120 млн доларів США як компенсацію за шкоду здоров`ю, єдиною перешкодою в отриманні яких є пропуск - знов-таки з вини відповідача - процесуального строку подання заяви про перегляд судового рішення у справі № 757/14149/17 за нововиявленою обставиною. 
Під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом Суд керувався таким. 
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).
За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, .
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України, визначено у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Президента України, (пункт 2 частини першої статті 266 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина шоста статті 21 КАС України). 
Відповідно до частин першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
За текстом частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; .
Згідно з частиною першою статті 170 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
З уваги на зміст позовних вимог та доводів автора позову Суд під час вирішення питання про відкриття провадження у справі зупинився на питанні про зміст правовідносин, з якими, власне, пов`язується підвідомчість спору, та, в цьому ж контексті, про дотримання приписів закону в аспекті обґрунтування позовних вимог щодо відповідача/відповідачів.
Зокрема, в обсязі обґрунтування позовної заяви Суд з`ясував, передусім, те, що позивач оспорює результат розгляду звернення від 09 серпня 2025 року, адресованого Президенту України на підставі Закону № 393/96-ВР. 
З цього приводу позивач чітко зазначив, що саме із результатом (не)розгляду згадуваного звернення - чи, як бачиться з доводів позовної заяви, внаслідок невиконання прохань / вимог заявника, висловлених в цьому зверненні - він пов`язує протиправну бездіяльність відповідача та стягнення у цьому зв`язку шкоди в розмірі 120 млн доларів США (пункти 1, 2 прохальної частини позовної заяви). У цьому самому контексті позивач висловив також зауваги стосовно, власне, відповіді Офісу Президента України у формі листа від 07 жовтня 2025 року, яку він отримав за наслідками розгляду згадуваного звернення, і вкотре повернувся до питання про ненадання допомоги у поновленні строку на подання заяви про перегляд судового рішення у справі № 757/14149/17-ц за нововиявленими обставинами, який пропущено, як переконує позивач, з вини Президента України. Усе вкупі призвело до того, що позивач, на його думку, втратив 120 млн доларів США моральної шкоди, про відшкодування якої з ОСОБА_2 подав позов у справі № 757/14149/17, обґрунтованість якого, на думку позивача, з початком повномасштабного вторгнення росії є остаточно доведеною. 
Водночас позивач висловив позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у тому, що той не виконав передвиборчих обіцянок з деолігархізації України та про зобов`язання до виконання цих обіцянок, результатом яких позивач вважатиме сплату на його користь ОСОБА_2 120 млн доларів США. 
Іншими словами, ОСОБА_1 у позовній заяві вимагає, щоби ОСОБА_2 відшкодував (компенсував) йому 120 млн доларів США моральної шкоди і пов`язує це з протиправною, на його думку, бездіяльністю Президента України у питанні (не)виконання політичної програми (обіцянок), яку задекларовано під час президентських виборів. 
Виокремлення в цьому позові вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо деолігархизації України та зобов`язання до вжиття відповідних заходів в цій сфері як самостійного способу захисту порушеного права у зіставленні з іншими позовним вимогами, про які написано вище, спонукає Суд до того, щоб усе таки уточнити зміст правовідносин, з яких виник цей спір, і, заразом, його суб`єктний склад, надто зважаючи на ту частину вимог, які стосуються ОСОБА_2 . 
Інакше кажучи, для вирішення питання про відкриття провадження у справі за цим позовом позивач має уточнити: протиправність бездіяльності Президента України, з якою позивач пов`язує стягнення шкоди в розмірі 120 млн доларів США, зумовлена винятково результатом розгляду звернення від 09 серпня 2025 року, що його позивач подав Президенту України на підставі Закону № 393/96-ВР, чи також з (не)виконанням політичних «обіцянок» (озвучених ще в статусі кандидата під час виборів на пост Президента України) щодо «деолігархизації» України. 
В аспекті останньої зауваги (щодо позовних вимог в частині, яка пов`язана з деолігархизацією; пункти 3, 4 прохальної частини позовної заяви), то посутня відповідь на це питання потребуватиме також уточнення (з боку позивача) процесуального статусу ОСОБА_2 [саме] за цим позовом - з уваги на доводи про те, що названа особа є винуватцем моральної шкоди здоров`ю позивача - та, водночас, у чому полягає (простежується) пов`язаність позовних вимог про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 120 млн доларів США з позовними вимогами про неправомірність бездіяльності Президента України як суб`єкта владних повноважень - про необхідність уточнення змісту якої згадано вище - у контексті (не)здійснення публічно-владних управлінських функцій, що зумовили порушення прав та інтересів позивача, зокрема у сфері національної безпеки. 
Без з`ясування (уяснення) окресленого спектру питань Суд не може сповна виконати приписи частини першої статті 170 КАС України; водночас Суд на цьому етапі розгляду позову також обмежений у тому, аби на власний розсуд визначати спосіб захисту порушеного права, що його обрав позивач, як і трактувати зміст порушеного права, можливо інакше, ніж це вважає позивач. Тож пам`ятаючи про приписи закону щодо підвідомчості спору, які вимагають передусім від суду їх неухильного виконання, у поєднанні з принципом диспозитивності Суд виснував, що способом запобігти двоякій інтерпретації позовних вимог на стадії вирішення питання про відкриття провадження, що у наслідку може спричинити неправильне застосування процесуального закону, буде залишення позовної заяви без руху для того, щоб надати позивачу можливість усунути вади у змістовному наповненні своїх вимог шляхом їх уточнення (конкретизації) у питанні протиправної бездіяльності відповідача у взаємозв`язку з підставами для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 в сумі 120 млн доларів США та процесуального статусу самого ОСОБА_2 за цим позовом. 
Отож Суд, керуючись приписами частини першої статті 171 та частини першої статті 169 КАС України, вирішив залишити позовну заяву без руху і встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для уточнення змісту позовних вимог та кола суб`єктів, до яких ці вимоги заявлено.
Позовну заяву передано на розгляд судді-доповідачу Смоковичу М. І. 27 лютого 2026 року, однак у період з 02 березня 2026 року по 04 березня 2026 року - тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного для вирішення питання про відкриття провадження у справі, - суддя Смокович М. І. не виконував посадових обов`язків у зв`язку з отриманням днів відпочинку за донорство та відпусткою (наказ від 25 лютого 2026 року № 531/0/5-26). 
Водночас у період з 04 по 06 березня 2026 року суддя Білак М. В. була на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Отож цю ухвалу Суд постановив після того, як сформовано склад колегії, що його визначили для розгляду цієї справи за наслідками автоматизованого розподілу 27 лютого 2026 року. 
Керуючись статтями 21, 22, 169, 170, 248, 266 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О. про визнання бездіяльності протиправною і стягнення шкоди, зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху і встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено у мотивувальній частині цієї ухвали. 
Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута особі, що її подала з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя-доповідач М. І. Смокович
Судді ' М. В. Білак
А. В. Жук
І. В. Желєзний 
Л. О. Єресько