ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 
м. Київ
справа №640/12399/21
адміністративне провадження № К/990/47016/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Уханенка С. А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дії, скасування пункту 1 наказу від 13 вересня 2019 року №307/05, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року (суддя-доповідач - Штульман І.В., судді - Оксененко О.М., Черпак Ю.К.),
УСТАНОВИВ:
І. Рух справи
1. У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Центральне МРУ МЮ (м.Київ)), в якому просив: 
«- визнати протиправними дії відповідача щодо видання наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13 вересня 2019 року №307/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », в якому в порушення вимог частини другої статті 77 Закону України «Про державну службу» не зазначено стислого викладу обставин справи, які свідчать про вчинення головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 9 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.
- визнати протиправними дії Центрального МРУ МЮ (м.Київ) щодо видання наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13 вересня 2019 року № 307/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », в якому, в порушення вимог частини другої статті 77 Закону України «Про державну службу» не зазначено, що головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 9 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, а також не зазначено юридичної кваліфікації цього дисциплінарного проступку.
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 розпорядчої частини наказу Головного територіального управління у місті Києві від 13 вересня 2019 року № 307/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » як такий, що не узгоджується з мотивувальною частиною цього ж наказу».
2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.
3. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, у зв`язку з чим, 15 січня 2025 року зазначена справа була передана на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.
4. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року указану справу прийнято до провадження. 
5. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року закрито провадження у справі, відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки питання законності та обґрунтованості наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13 вересня 2019 року № 307/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » вже досліджувалася під час розгляду іншої справи № 640/19623/19 та під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і у цій справі прийнято судові рішення, що набрали законної сили.
6. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, одночасно заявивши клопотання про звільнення від сплати судового збору.
6.1. Клопотання обґрунтоване тим, що його річний дохід за попередній рік (2024) складає 2000,00 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 по 4 квартал 2024 року (про отримання 2000,00 грн у липні 2024 року від Київського виплатного центру) та довідку про реєстрацію в Київському міському центрі зайнятості «Кар`єрний центр» за 2024 рік щодо відсутності виплат з допомоги по безробіттю.
7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу залишено без руху. Позивачу надано десятиденний строк з дня вручення копії судового рішення для усунення недоліків скарги шляхом сплати судового збору або надати копії документів на підтвердження наявності у нього пільг щодо сплати судового збору, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», а саме: довідки з Пенсійного фонду України про наявність/відсутність йому виплат; довідки з Управління праці та соціального захисту населення про наявність/відсутність йому виплат; довідки з Державного центу зайнятості про наявність/відсутність йому виплат.
7.1. Ухвалу суду апеляційної інстанції від 23 вересня 2025 року обґрунтовано посиланням на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 9901/988/18, в якій Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, указала, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків Головного управління ДПС у м. Києві від 15 лютого 2023 року №2655-23-00557 не виключають можливості отримання скаржником інших доходів, зокрема, від Пенсійного фонду України, Управління праці та соціального захисту населення, Державного центру зайнятості. Тому для підтвердження наявності у нього пільг щодо сплати судового збору, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно надати довідку з Пенсійного фонду України про наявність/відсутність виплат; довідку з Управління праці та соціального захисту населення про наявність/відсутність виплат та довідку з Державного центу зайнятості про наявність/відсутність виплат за 2022 рік. 
8. Указану ухвалу від 23 вересня 2025 року заявнику надіслано через підсистему «Електронний суд» і, згідно з довідкою про доставку електронного листа, цей документ доставлено до Електронного кабінету ОСОБА_1 - 25 вересня 2025 року о 08:13. 
9. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року повернуто особі, яка її подала, через неусунення недоліків скарги.
10. Предметом оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням її недоліків.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
11. 14 листопада 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив переглянути і скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
12. Скаргу обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно повернуто апеляційну скаргу, оскільки залишаючи її без руху, ухвала суду від 23 вересня 2025 року була постановлена суддею одноособово, однак в її тексті було використано формулювання «суд зазначає наступне», що притаманне колегіальному органу, а не одноособовому процесуальному рішенню судді-доповідача.
12.1. ОСОБА_1 указує, що у вступній частині ухвали суду від 23 вересня 2025 року зазначено лише «Суддя Шостого апеляційного адміністративного суду Штульман І. В. ...» та вважає, що такий запис не ідентифікує його як суддю-доповідача, що, на його думку, є критично важливим для підтвердження процесуальної компетенції, оскільки, за його твердженням, ухвала не містить ознак, що її постановлено належною процесуальною особою.
12.2. Позивач наголошує, що суд апеляційної інстанції в ухвалі від 23 вересня 2025 року про залишення його апеляційної скарги без руху безпідставно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані в ухвалі, оскільки за умовами частини п`ятої статті 242 КАС України при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
12.3. Заявник зазначає, що на підтвердження зазначених у клопотанні обставин, він додав до апеляційної скарги в якості додатку 3 та додатку 4 відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 06 лютого 2024 року (фізична особа - платник податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 1 по 4 квартал 2024 року та довідку філії КМЦЗ від 16 січня 2025 року №Е026916--01--2025- 0002, що, на його думку є достатнім саме для звільнення його від сплати судового збору.
12.4. З посиланням на приписи статті 34 та 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 вважає, що питання про звільнення особи від сплати судового збору за подання апеляційної скарги повинно вирішуватися колегією суддів, а не одноособово суддею-доповідачем. Отже, за його висновками, суддя-доповідач не має повноважень відмовляти у задоволенні такого клопотання, у зв`язку з чим позивач вважає, що його клопотання про звільнення від сплати судового збору судом не розглянуте. За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про неусунення заявником недоліків апеляційної скарги є безпідставним. Крім того, в ухвалах про залишення його скарги без руху та її повернення не викладено мотивів щодо задоволення чи відмови у задоволенні зазначеного клопотання.
13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 10 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі. 
14. Підставою відкриття касаційного провадження є необхідність перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, частини другої статті 298 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо підстав повернення апеляційної скарги через невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
15. У відзиві на касаційну скаргу Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) (як правонаступник Центрального МРУ МЮ (м.Київ)) просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на те, що відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.
15.1. Відповідач указує, що факт відсутності офіційних доходів не є безперечним підтвердженням наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки скаржник може отримувати дохід із інших джерел, окрім заробітної плати, бути працевлаштованим станом на дату подання клопотання про звільнення від сплати судового збору, отримувати виплати із центру зайнятості, тощо. І таку правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 28 квітня 2022 року у справі № 9901/377/21.
ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
16. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також, виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Суд зазначає таке.
17. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 296 КАС України до апеляційній скарги додається документ про сплату судового збору.
18. За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, зокрема, щодо залишення скарги без руху, із зазначенням її недоліків та способу і строку їхнього усунення.
19. За умовами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
20. У цій справі підставою для повернення позовної заяви слугувало те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про усунення недоліків апеляційної скарги. Ці недоліки полягали в тому, що позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2422,4 грн або надати копії документів на підтвердження наявності у нього пільг щодо сплати судового збору, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір». Суд апеляційної інстанції також указав які саме документи необхідно надати, а саме: довідки з Пенсійного фонду України про наявність/відсутність виплат позивачу за 2025 рік; довідки з Управління праці та соціального захисту населення про наявність/відсутність виплат позивачу за 2025 рік; довідки з Державного центу зайнятості про наявність/відсутність виплат позивачу за 2025 рік.
21. Як убачається з матеріалів справи, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року ОСОБА_1 надіслано через підсистему «Електронний суд» і, згідно з довідкою про доставку електронного листа, цей документ надійшов до його електронного кабінету- 25 вересня 2025 року о 08:13, що не заперечується позивачем. Отже, останній був обізнаний про зміст ухвали і знав про необхідність надати додаткові документи, з метою вирішення судом питання звільнення його від сплати судового збору. Вимоги зменшити або розстрочити/відстрочити такий збір ОСОБА_1 не заявляв.
22. Заявник наполягає на тому, що суд повинен був звільнити його від сплати судового збору на підставі вже наданих ним документів, оскільки, на його думку, відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та довідка філії Київського міського центру зайнятості свідчать про його майновий стан і дають підстави для звільнення від сплати такого збору відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір».
23. Перевіряючи аргументи сторін та аналізуючи зміст оскарженої ухвали суду, Верховний Суд зауважує, що за умовами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
24. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон України «Про судовий збір»), який є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, у тому числі підстави звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.
25. Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» урегульовує питання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
26. Так, частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» установлено, що ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
27. За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
28. У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року (справа № 520/497/23) Верховний Суд указав, що суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.
28.1. До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення судових витрат, яких зазнає сторона.
28.2. Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити розмір судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.
28.3. При цьому, КАС України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.
28.4. Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
29. Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у справі № 0940/2276/18 також досліджувала питання звільнення від сплати судового збору у контексті застосування приписів статті 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір».
29.1. Так, у постанові від 14 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 0940/2276/18 висновувала, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
29.2. Надалі, Велика Палата Верховного Суду у справі № 0940/2276/18 констатувала, що умови, визначені статтею 8 є диференційованими за суб`єктним та предметним застосуванням. Зокрема, умови, визначені у пункті 1 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу .
29.3. У цій справі Велика Палата Верховного Суду наголоcила, що частина перша статті 133 КАС України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору виходячи із майнового стану сторони, водночас стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.
30. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції скористався своїм повноваженням для вирішення питання звільняти або не звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення, оскільки наданих позивачем доказів недостатньо для звільнення від сплати судового збору на підставі частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір». 
30.1. Водночас суд апеляційної інстанції надав позивачеві можливість надати інші докази на підтвердження свого матеріального становища. Проте, на виконання ухвали суду від 23 вересня 2025 року ОСОБА_1 жодних дій не вчинив та жодних клопотань, заяв на адресу суду не надав.
31. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зауважує, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. Тому, у кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. 
32. Верховний Суд наголошує, що особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи та надати докази на підтвердження того, що її майновий стан не дозволяє сплатити збір, а суд лише здійснює оцінку цих доказів на предмет їхньої достатності. Оскільки, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою звільнити її від сплати судового збору суди повинні насамперед установити наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.
33. З наведеного слідує, що саме на заявника покладено обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення/розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Отже для звільнення від сплати судового збору позивач повинен був довести існування фінансових труднощів або скрутний майновий стан, що надає об`єктивні підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.
34. Верховний Суд зауважує, що за приписами частини другої статті 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
35. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. (частина перша статті 77 КАС України).
35.1. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина шоста статті 77 КАС України).
36. Як убачається з матеріалів справи, в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд апеляційної інстанції указав, які документи є достатніми доказами підтвердження скрутного майнового стану позивача, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, тощо), проте вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині надання додаткових доказів на підтвердження його скрутного майнового стану ОСОБА_1 не виконано. Тобто заявником свідомо проігноровано можливість об`єктивно довести обґрунтованість саме підстав щодо звільнення його від сплати судового збору.
37. Верховний Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 , з посиланням лише на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків та довідку з Державного центу зайнятості, оскільки приписами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» регламентовано право а не обов`язок суду розглянути таке питання, на відміну від приписів статті 5 цього закону, яка безпосередньо визначає коло осіб, звільнених від сплати судового збору. 
37.1. Суд зауважує, що оскільки положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» окрім можливості звільнення від сплати судового збору, одночасно надають суду право зменшити або відстрочити судовий збір, належне обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідними об`єктивними обставинами, з наданням належних доказів є обов`язком саме заявника, так як приписами КАС України прямо закріплено, що якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, у встановлений судом строк, це є підставою для повернення цієї скарги.
37.2. Верховний Суд констатує, що питання щодо належного усунення/неусунення недоліків апеляційної скарги, установлених ухвалою суду, необхідно вирішувати через призму оцінки дотримання скаржником строків, установлених такою ухвалою та перевіркою вчинення стороною дій, спрямованих на усунення виявлених недоліків скарги, зазначених в ухвалі суду. 
38. З огляду на приписи пункту 4 частини першої статті 4 КАС України Верховний Суд не бере до уваги аргументи ОСОБА_1 про те, що в ухвалі про залишення його апеляційної скарги без руху було безпідставно використано формулювання «суд», оскільки її постановлено суддею одноособово. Крім того, використання правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в ухвалі суду апеляційної інстанції від 23 вересня 2025 року в контексті прикладу для залишення апеляційної скарги без руху не суперечить приписам частини п`ятої статті 242 КАС України (щодо обов`язку застосувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду), оскільки ухвала не містить посилання, що ця правова позиціє ураховується судом апеляційної інстанції, як висновок щодо застосування норм права. 
39. Суд також відхиляє посилання заявника на відсутність в ухвалі мотивів щодо задоволення чи відмови у задоволенні його клопотання та невирішення питання звільнення від сплати судового збору, оскільки такі аргументи спростовуються змістом ухвали від 23 вересня 2025 року про залишення його апеляційної скарги без руху.
40. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неусунення ОСОБА_1 недоліків скарги у строк, визначений судом, що є підставою для її повернення. Отже, підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції відсутні.
41. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
42. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139,140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.
3. Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Головуючий суддя: С.А. Уханенко
Судді: О.В. Кашпур
В.М. Соколов