УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 569/14395/25
провадження № 51-742ска26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),
встановив:
Рівненський міський суд Рівненської області постановою від 26 вересня 2025 року визнав ОСОБА_4 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Постанову судді місцевого суду захисник ОСОБА_6 оскаржив до апеляційного суду.
Рівненський апеляційний суд постановою від 04 лютого 2026 року задовольнив частково апеляційну скаргу захисника, скасував постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року та притягнув ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Не погоджуючись із зазначеними вище постановами судів, захисник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Вивчивши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Рішенням Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року у справі № 5-р(II)/2021 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис частини десятої статті 294 КУпАП.
Крім того, Конституційний Суд України у вказаному вище рішенні дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи в ст. 294 КУпАП питання інстанційного перегляду/оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, керуючись приписами п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та свободою розсуду в рамках «широкого простору обдумування», забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, проте не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.
До того ж, Конституційний Суд України констатував, що застосування припису частини десятої статті 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення судів у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Ураховуючи викладене вище, судові рішення, постановлені у справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції.
Оскільки захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі ставить питання про скасування судових рішень, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3