ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 354/131/25
провадження №61-12868св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, державний реєстратор відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру 
у Волинській області Бондарук Ганна Петрівна, державний реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Рижов Андрій Вікторович, державний реєстратор Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області Кривнюк Ярослав Дмитрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року у складі судді Ваврійчук Т. Л. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у складі колегії суддів: 
Луганської В. М., Баркова В. М., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

22 січня 2025 року перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, державний реєстратор відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - державний реєстратор) Бондарук Г. П., державний реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - державний реєстратор) Рижов А. В., державний реєстратор Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області (далі - державний реєстратор) Кривнюк Я. Д., про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у державну власність, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації права власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням речових прав.

Позов мотивований тим, що в лютому 2022 року в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:3700, площею 0,85 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах 
с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. Підставою реєстрації стала технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж зазначеної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036 від 30 жовтня 2001 року.

08 червня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказавши підставою права власності вже інший державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 020036.

15 червня 2022 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу відчужив по 1/2 частці земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:3700 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які змінили цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення і поділили на 27 ділянок, частину з яких відчужили іншим особам.

14 грудня 2023 року земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:4074 ОСОБА_4 з ОСОБА_3 згідно 
з договором купівлі-продажу продали ОСОБА_1 .

Рішенням Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року затверджено детальний план території, згідно з яким на ділянці буде розміщено 18 двоповерхових будинків для відпочинку з цокольним поверхом для паркування автомобіля, адміністративну і технічну будівлі, будівлю СПА-центру з підземним паркінгом для 12 автомобілів, літній кінотеатр, спортивний і дитячий майданчики, два паркувальних майданчика на 6 автомобілів кожен.

Водночас рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів від 11 липня 2002 року № 25, на яке міститься посилання 
в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020036 від 10 жовтня 2002 року, що подавався для реєстрації права власності 
в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 земельна ділянка не виділялася.

Позивач указував, що державні акти, які наявні в документації із землеустрою і в реєстраційній справі щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, є різними, оскільки, хоча й мають однакові серію та номер II-ІФ № 020036, інші реквізити відрізняються.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_2 подав для державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підроблений державний акт на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 020036 від 10 жовтня 2002 року.

Територія, за рахунок якої було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:3700, площею 0,85 га, входить до Поляницького лісництва, тобто належить до земель лісогосподарського призначення, що свідчить про незаконність її перебування у приватній власності з метою забудови.

Посилаючись на зазначені обставини, перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури просив витребувати в ОСОБА_1 на користь держави в особі Надвірнянської районної військової (державної) адміністрації земельну ділянку площею 0,0218 з кадастровим номером 2611092001:22:002:4074, яка розташована у межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області; скасувати рішення державного реєстратора Кривнюка Я. Д. від 08 червня 2023 року № 367934808 і здійснену на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 
і ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:4074; скасувати у державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0218 з кадастровим номером 2611092001:22:002:4074, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:4074 у державному земельному кадастрі, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 
17 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 
06 травня 2025 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повідомлено прокурора та позивача про необхідність усунення недоліків шляхом направлення копії цієї ухвали та роз`яснено, що у разі невиправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява буде залишена без розгляду. Підготовче судове засідання у справі відкладено.

Згідно з вимогами ухвали позивач повинен: 

- надати експертно-грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0218 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:4074, чинну на дату подання позовної заяви;

- внести на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області кошти в розмірі вартості спірної земельної ділянки.

Ухвала суду мотивована так:

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року 
№ 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-IX).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: «Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена 
в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, 
у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, 
а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.»

Зважаючи на те, що предметом цього спору є серед іншого вимога про витребування земельної ділянки у відповідача в порядку статей 387, 388 ЦК України, положення Закону № 4292-ІХ щодо зворотної дії в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна підлягають застосуванню у цій справі, в якій судом на момент набрання Законом чинності не ухвалене відповідне рішення.

Прокурор, звертаючись до суду із цим позовом, сплатив судовий збір за вимогу про витребування спірної земельної ділянки, виходячи із вартості спірного майна, вказаної у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 
04 лютого 2025 року, у розмірі 220 182,67 грн. Експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, чинної на дату подання позовної заяви, у матеріалах справи немає.

09 травня 2025 року Івано-Франківська обласна прокуратура на виконання вимог ухвали суду від 06 травня 2025 року подала письмові пояснення, у яких просить їх врахувати та продовжити розгляд справи по суті.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 
10 червня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у встановлений судом строк прокурор вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконав, недоліків не усунув, 
а саме: не надав суду експертно-грошової оцінки земельної ділянки, 
здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, та не надав документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області коштів 
у розмірі вартості земельної ділянки, а тому позов відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правомірно застосував при вирішенні цього спору частину четверту статті 177 і частину одинадцяту статті 187 ЦПК України.

Апеляційний суд зауважив, що пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 4292-ІХ поширюється не тільки на конкретно визначенні статті, як зазначає прокурор, а загалом на положення цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена 
в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, 
у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Йдеться не про те, що норми закону мають зворотну дію в часі 
і застосовуються до правовідносин, які виникли раніше, а насправді норми цього закону щодо умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна мають застосовуватися і до тих справ, щодо яких позовні вимоги подано раніше, але рішення ще не ухвалене.

Апеляційний суд вказав про імперативність норм статті 390 ЦК України, яка, зокрема, встановлює обов`язок органу місцевого самоврядування або прокурора вносити вартість нерухомого майна на депозитний рахунок суду, що є передумовою для подальшого розгляду справи з метою забезпечення можливості дотримання і виконання вимог закону на момент ухвалення рішення у справі незалежно від результату розгляду справи.

Щодо зворотності дії в часі норм Закону № 4292-ІХ апеляційний суд вказав, що хоча правовідносини щодо розгляду в суді цього позову виникли до набрання чинності Законом № 4292-ІХ, однак вони продовжують існувати і після його ухвалення, тому повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. При цьому вимога про необхідність додавання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, не є встановленням нового обов`язку для учасника судового процесу, а є однією з процесуальних вимог до позовної заяви органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

Також апеляційний суд зазначив, що добросовісність відповідача презюмується. Обставини добросовісності/недобросовісності набувача досліджуватимуться та встановлюватимуться безпосередньо під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження. При цьому факт недобросовісності набувача встановлюється судом на основі наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів, а не тільки через вказівку опонента про його недобросовісність у поданому позові.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

16 жовтня 2025 року Івано-Франківська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 
2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач, вертаючись до суду, відповідно до принципу правової визначеності обґрунтовано очікував застосування до його позовної заяви тих процесуальних правил, які були чинними на час звернення до суду. Можливість зміни цих правил та надання їм зворотної дії 
в часі в будь-який момент судового розгляду повністю суперечить принципу правової визначеності, адже виключає будь-яку передбачуваність процесуальних правил. Позиція суду щодо зворотної дії в часі нових процесуальних норм позбавляє позивача не лише майна, на повернення якого він обґрунтовано міг розраховувати, а й узагалі можливості довести перед судом свою правову позицію, адже позов залишено без розгляду. Заявник вказує, що у позові та інших процесуальних документах позивач стверджував про обізнаність відповідача щодо незаконності виділення земельної ділянки та його недобросовісність у спірних правовідносинах. Вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідача у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення, і він не вправі відхиляти ці твердження позивача ще на стадії розгляду справи і залишати позов без розгляду. Невнесення прокурором на депозитний рахунок суду суми вартості майна виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. 

Доводи інших учасників справи

30 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що положення Закону № 4292-ІХ підлягають застосуванню до спірних правовідносин та мають зворотну дію в часі. Доводи прокурора про недобросовісність відповідача не підтверджені жодними доказами. 

16 грудня 2025 року представник ДСГП «Ліси України» - Василечко А. В. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив мотивовано тим, що станом на момент реалізації органом державної влади повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом до суду діяла редакція статті 177 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява прокурора відповідає вимогам, які визначені у вказаній нормі. Залишення позовної заяви прокурора без розгляду суперечить негайному характеру дії норми процесуального права у часі та встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує процесуальні права позивача, що заборонено при зміні правил процесу. Правових підстав для залишення позову у цій справі без розгляду немає. 

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

02 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі 
№ 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту 
(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4292-ІХ, яким внесено зміни, зокрема, до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена 
в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (частина п`ята статті 390 ЦК України, в редакції Закону № 4292-IX).

У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється 
з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону № 4292-IX).

У пункті 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Касаційний суд вже вказував, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому в разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
у разі, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Водночас у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду (див. постанову Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 523/14914/24 (провадження 
№ 61-8429св25)).

У справі, що переглядається:
звертаючись із позовом, прокурор вказував про наявність підстав для витребування земельної ділянки;
суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 розділу ІІ Закону № 4292-IX положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом;
поза увагою судів залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема в частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна 
у недобросовісного набувача частина п`ята статті 390 ЦК України не підлягає застосуванню;
в позовній заяві прокурор посилався на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки, зокрема вказував, що спірна територія була частиною лісового масиву. Те, що село Поляниця розташоване на території гірського масиву Карпат, більша площа якого зайнята природними лісами, 
є загальновідомою обставиною. ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знав або, проявивши розумну обачність, мав знати про те, що ця ділянка вибула 
з володіння держави з порушенням вимог закону. Придбання такої ділянки усупереч зазначеним обставинам ставить під обґрунтований сумнів добросовісність;
оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувача, то норми частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача суд може вирішити лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

За таких обставин суди зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суд від 01 грудня 
2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратуризадовольнити.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	А. Ю. Зайцев  	
	Є. В. Коротенко  	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов