УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року
м. Київ
справа № 333/10637/23
провадження № 51-1185 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року, вирок Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5  від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Прокурор та потерпілий  ОСОБА_4 звернулися з апеляційними скаргами на вказаний вирок районного суду.
Вироком Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року скасовано в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5  від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 задоволеночастково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року щодо ОСОБА_5  в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4  скасовано та призначеноновий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані судові рішення. 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вона подана на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року, вирок Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року.
Проте, ухвала Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року, якою скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року в частині вирішення питання про цивільний позов та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, відповідно до норм ст. 424 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, у зв`язку із чим Суд не може давати оцінку доводам касаційної скарги потерпілого в частині оскарження цивільного позову. 
Згідно норм ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
У прохальній частині касаційної скарги потерпілий просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2025 року, вирок Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2026 року та ухвалити новий вирок, яким призначити засудженому ОСОБА_5 більш суворе покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, погіршити правове становище засудженого.
Проте, прохання потерпілого до суду касаційної інстанції сформульоване не у відповідності до ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки прямо суперечить ст. 437 цього Кодексу, тому що суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3