Постанова
Іменем України

06 березня 2026 року 
м. Київ 

справа № 187/1157/24
провадження № 61-1362св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року в складі судді: Костюкова Д. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року в складі колегії: Агєєва О. В., Космачевської Т. В., Халаджи О. В.,

Історія справи

28 червня 2024 року керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернулась з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про скасування державної реєстрації права власності, державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та витребування земельних ділянок у власність держави.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження в справі.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 задоволено заяву керівника Слобожанської окружної прокуратури про відвід судді Соловйову І.М. від розгляду цивільної справи №187/1157/24, справу передано до канцелярії в порядку статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року задоволено самовідвід судді Говорухи В. О. від участі в розгляді цивільної справи, справу передано до канцелярії в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року задоволено самовідвід судді Караула О. А. від участі в розгляді цивільної цієї справи, справу передано до канцелярії в порядку статті 33 ЦПК України.

Розпорядженням голови Петриківського районного суду Дніпропетровської області Іщенко І.М. від 04 грудня 2024 року цивільну справу № 187/1157/24 на підставі пункту 2 частини першої статті, частини четвертої статті 31 ЦПК України передано до найбільш територіально наближеного суду - Царичанського районного суду Дніпропетровської області.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2025 року: 
прийнято заяву позивача керівника Слобожанської окружної прокуратури про зміну предмету позову;
клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лук`яненка Я. В. про повернення прокурору заяви про зміну предмету позову та про залишення позову прокурора без руху задоволено частково;
позовну заяву прокурора залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
23 червня 2025 року через систему Електронний суд від керівника Слобожанської окружної прокуратури надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позовні вимоги позивача, заявлені у первісному позові, доповнені позовними вимогами наступного змісту: витребувати у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,1834 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0040, яка розташована на території Петриківської селищної ради Дніпровського району; витребувати у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки лісогосподарського призначення площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0059, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0058, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0057, площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0056, які розташовані на території Петриківської селищної ради Дніпровського району; скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок площею 0,1837 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0040, площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0059, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0058, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0057, площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0056; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію по 1/2 права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0,1834 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0040, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки лісогосподарського призначення площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0059, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0058, площею 0,5 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0057, площею 0,2733 га з кадастровим номером 1223780800:03:001:0056;
відповідно до вимог частини четвертої статті 177 ЦПК України у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;
згідно з частиною другою статті 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму. Вказані зміни до норм процесуального закону внесені після відкриття провадження у справі, однак позивачем заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої змінено спосіб захисту шляхом пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов), подано до суду 23 червня 2025 року, тобто після набрання чинності вищевказаних змін, у зв`язку з чим вимоги процесуального законодавства щодо внесення прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду підлягають обов`язковому застосуванню;
правовідносини щодо розгляду в суді поданого прокурором позову хоча і виникли до набрання чинності положеннями Закону № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, однак продовжують існувати і після його ухвалення, а тому повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У заяві про зміну предмету позову відсутні посилання прокурора про недобросовісність набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок та застосовані посилання на положення чинного законодавства, щодо витребовування майна у добросовісного набувача. Також, відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки протилежне не буде встановлено рішенням суду, про що також зазначено у постанові ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16;
з урахуванням вищевикладеного, виконання вимог абзацу 2 частини 4 статті 177 ЦПК України при витребуванні прокурором (державним органом) майна у особи за відсутності судового рішення щодо визнання цієї особи недобросовісним набувачем, є обов`язковими. Тому позивачу у встановлений строк необхідно зазначити ціну позову; долучити до позовної заяви докази, що підтверджують вартість спірних земельних ділянок, експертно-грошова оцінка яких здійснена в порядку, визначеному законом станом на день звернення до суду, тобто на 23 червня 2025 року; надати докази внесення грошових коштів у вищевказаному розмірі на депозитний рахунок Царичанського районного суду Дніпропетровської області: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26239738, банк отримувача: ДКС України, місто Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача: UA158201720355229002000017442; долучити докази сплати судового збору у розмірі відповідно до вартості спірного майна.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року позовну заяву керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності, державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК та витребування земельних ділянок? у власність держави, залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною пятою наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Відповідно до вимог частини другої статті 391 ЦК України спори органу державної влади або органу місцевого самоврядування щодо відчуженого у приватну власність майна вирішуються на підставі статті 387 і статті 388 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного, виконання вимог абзацу 2 частини 4 статті 177 ЦПК України при витребуванні прокурором (державним органом) майна у особи за відсутності судового рішення щодо визнання цієї особи недобросовісним набувачем, є обов`язковими;
з 09 квітня 2025 року, тобто з моменту набрання чинності змін до статей 177, 185 ЦПК України, вони підлягають виконанню всіма учасниками процесу, при цьому положення частини одинадцятої статті 187 ЦПК України вимагають приведення позовної заяви у відповідність зі статтями 175, 177 ЦПК України після відкриття провадження по справі на будь-якій стадії судового провадження та не залежать від наявності відповідних вимог до позовної заяви на момент відкриття провадження по справі. Чинним законодавством не передбачена можливість невиконання судом вимог частин 11, 13 статті 187 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідні вимоги до позовної заяви не були передбачені на стадії відкриття провадження у справі або незгоди прокурора з вимогами статей 175, 177 ЦПК України;
чітке додержання вимог цивільного процесуального законодавства після їх зміни є запорукою справедливого та своєчасного судового розгляду. Суд зауважує, що невиконання прокурором та позивачем абзацу 2 частини 4 статті 177 ЦПК України не відповідає основним засадам цивільного судочинства, зокрема принципам верховенства права, юридичної визначеності, пропорційності та змагальності, оскільки наперед робить неможливим винесення рішення суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 390 ЦК України у випадку добросовісності набувача. З урахуванням викладеного, виконання вимог абзацу 2 частини 4 статті 177 ЦПК України при витребуванні прокурором (державним органом) майна у особи, за відсутності судового рішення щодо визнання цієї особи недобросовісним набувачем, є обов`язковими та не залежать від суб`єктивної думки прокурора чи позивача;
разом з тим, вимоги, визначені ухвалою суду від 15 серпня 2025 прокурором в частині внесення та долучення до позовної заяви доказів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки не виконані, як і не виконані Дніпропетровською обласною державною адміністрацією - обласною військовою адміністрацією, в інтересах якої і подано даний позов до суду. Тому суд зробив висновок про залишення позовної заяви без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року:
апеляційну скаргу керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації залишено без задоволення;
ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 15 серпня 2025 року про усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, а саме в частині надання експертної оцінки землі та внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки. Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне;
з матеріалів справи вбачається, 23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову з вимогою про витребування земельних ділянок у власність держави. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання в право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. За приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне;
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено ч.5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві;
хоча прокурор звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторний позов) в червні 2024 року, але заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої змінено спосіб захисту шляхом пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов), він подав до суду 23 червня 2025 року, тобто після набрання чинності вищевказаних змін у законодавстві. Тому вимоги процесуального закону щодо долучення до позовної заяви доказів на підтвердження вартості спірних земельних ділянок, експертно-грошова оцінка яких здійснена в порядку, визначеному законом станом на день звернення до суду і внесення вартості спірного майна на депозитний рахунок суду, підлягають обов`язковому застосуванню. На дану обставину обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції в своїй ухвалі від 15 серпня 2025 року про залишення позову без руху для усунення недоліків (що відповідає вимогам процесуального закону), надавши позивачу строк для виконання вимог ухвали і закону;
26 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від в.о. керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про усунення недоліків. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у заяві про зміну предмету позову та заяві про усунення недоліків наведені посилання на положення чинного цивільного законодавства щодо витребування майна у добросовісного набувача, при цьому прокурором (як і Дніпропетровською обласною державною адміністрацією - обласною військовою адміністрацією) не виконані вимоги щодо долучення до позовної заяви доказів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірних земельних ділянок. Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. З урахуванням встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги, на переконання колегії, є не доведеними, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженої ухвали суду.

Аргументи учасників справи

27 січня 2026 року перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року), в якій просив:
оскаржені судові рішення скасувати;
направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду;
вирішити питання щодо судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, від 10 грудня 2025 року в справі № 354/417/25. Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна в добросовісного набувача викладено у статті 388 ЦК України. Натомість абз. 2 частини четвертої статті 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального, а не матеріального права. Стаття 177 ЦПК України лише встановлює вимоги до документів, що додаються до позовної заяви на стадії звернення до суду. Обов`язок внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна передбачено у разі подання позовної заяви про витребування нерухомого майна саме від добросовісного набувача, що передбачено приписами частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону № 4292-ІХ);
питання добросовісності чи недобросовісності набувача судом визначається виходячи із конкретних обставин справи та може бути вирішене лише після дослідження доказів, наданих сторонами, на стадії ухвалення судового рішення. Таким чином, у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. При цьому суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього (до ухвалення судового рішення) внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.
Тобто, законодавцем не визначено чіткого часового проміжку чи стадії, на якій орган державної влади, місцевого самоврядування або прокурор повинен внести кошти на депозитний рахунок, але однозначно вказує, що такий внесок здійснюється лише у разі витребування майна у добросовісного набувача;
у позовній заяві прокурора у даній справі, фактичні обставини та надані письмові докази у своїй сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вказують на недобросовісність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, при цьому сам факт добросовісності/недобросовісності підтверджується судом лише за результатами дослідження та оцінки усіх доказів та фактичних обставин справи, а тому обов`язок внесення коштів на депозитний рахунок суду у даному випадку на цій стадії відсутній. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2025 у справі № 127/8274/24 зазначено, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, від 10 грудня 2025 року в справі № 354/417/25;
матеріалами справи та зібраними прокурором доказами в повній мірі доведено факт недобросовісності дій відповідачів, спрямованими на заволодіння земельними ділянками у привабливій з комерційної точки зору місцевості, поблизу водного об`єкту із наявними лісовими насадженнями. Так, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1223780800:03:001:1158 надана безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 , поряд з водоймою «Блакитне озеро» згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 квітня 2019 року. Надалі державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Єрмолай Р.В. 18 квітня 2019 року зареєстрував право приватної власності за ОСОБА_4 . Однак, вже 07 червня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах якого діяв ОСОБА_5 , укладено договір купівлі-продажу вищезгаданої земельної ділянки, який посвідчено нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Лимарем Є. В. Слід зауважити, що сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 1223780800:03:001:1157, яка є предметом судового розгляду у справі №187/1918/24, розміщена поряд із спірною та відводилась одночасно з останньою за аналогічної процедури і обставин, тільки набувачем виступив родич ОСОБА_6 - ОСОБА_4 . В обох випадках укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами 1223780800:03:001:1158 та 1223780800:03:001:1157 в інтересах первинних власників ( ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ) діяв один представник - ОСОБА_5 та у одного нотаріуса (Лимара Є. В.) в один день. Крім того, первісний набувач та теперішній власник проявивши розумну обачність могли та повинні були звернути увагу на залісненість земельної ділянки, її наближеність до інших лісових масивів, наявність поблизу водного об`єкту, що вказує на наявність ознак обмеженої оборотоздатності земельної ділянки.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

24 лютого 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року заяву адвоката Лук`яненка Я. В. про вступ у справу як представника повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2026 року: 
у задоволенні клопотання заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про повідомлення часу і місця розгляду справи Офісу Генерального прокурора відмовлено; 
справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України). 

В ухвалі Верховного Суду від 05 лютого 2026 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

09 квітня 2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року (далі - Закон України № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року), яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (частина п`ята статті 390 ЦК України, в редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).

У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).

У пункті 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду (див., постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року в справі № 127/8274/24 (провадження № 61-11478св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року в справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25)), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2025 року в справі № 354/1754/24 (провадження № 61-12524св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2025 року в справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2026 року в справі № 354/160/25 (провадження № 61-12856св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2026 року в справі № 484/1213/2 (провадження № 61-15817св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2026 року в справі № 354/409/25 (провадження № 61-11264св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 січня 2026 року в справі № 922/2555/21, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2026 року в справі № 676/4649/24 (провадження № 61-10342св25).

У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом прокурор вказував про наявність підстав для витребуванні земельної ділянки;
суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом;
поза увагою судів залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
в позовній заяві прокурор посилався на недобросовісність набувачів спірних земельних ділянок. Зокрема, вказував, що законно набути право власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, площею 1,73 га із земель державної власності не могла жодна фізична або юридична особа, в тому числі й відповідачі. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка має ознаки земель лісового фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідачів під час набуття їх у власність (том 1, а. с. 219 зворот).В заяві від 23 червня 2025 року про зміну предмета позову прокурор вказував, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та посилався на статтю 387 ЦК України (том 3, а. с. 75). В запереченні на заяву представника відповідача від 11 серпня 2025 року прокурор зазначав, що питання добросовісності чи недобросовісності набувача судом визначається виходячи із конкретних обставин справи та може бути вирішене лише після дослідження доказів, наданих сторонами, на стадії ухвалення судового рішення. Таким чином, у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. При цьому суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього (до ухвалення судового рішення) внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду (том 3, а. с. 132)
оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувачів, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

За таких обставин суди зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України). 

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:
«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко