УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2026 року
м. Київ
справа № 466/798/19
провадження № 51-2642 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно нього,
встановив: 
Засуджений ОСОБА_4 звернувся з доповненнями до касаційної скарги від 11 липня 2025 року.
Вказані доповнення фактично отримано головуючим суддею після прийняття рішення колегією суддів касаційного суду за результатами розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вказані судові рішення.
Тож, ураховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно нього на момент надходження доповнень до неї вже була розглянута касаційним судом, Суд ураховує ці доповнення як нову касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого, Суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися зі своїми аргументами та їх обґрунтуванням.
Водночас правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК України, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків передбачено ст. 115 КПК України. Частиною 4 указаної статті процесуального закону встановлено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Так, відповідно до розписки, наданої ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року ОСОБА_4 отримав 05 червня 2025 року.
Проте засуджений звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою лише 27 січня 2026 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, водночас питання про поновлення цього строку не порушує.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 та 441 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно нього повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3