ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року 
м. Київ

справа №320/49198/24
касаційні провадження № К/990/52247/25 
№ К/990/3028/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року (головуючий суддя - Щавінський В.Р.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Оксененко О.М.; судді - Ганечко О.М., Кузьменко В.В.)
у справі № 320/49198/24
за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»
до Державної податкової служби України, 
Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (далі - ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»; позивач; платник; товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України; відповідач-1) та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Східне МУ ДПС по роботі з ВПП; відповідач-2), в якому просило: визнати протиправною бездіяльність ДПС України щодо нескасування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), визначених в податковому повідомленні-рішенні від 05 липня 2024 року № 697/32-00-23-26/00178353; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 865/32-00-23-26/00178353.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 09 червня 2025 року адміністративний позов задовольнив.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 листопада 2025 року рішення суду першої залишив без змін. 

Східне МУ ДПС по роботі з ВПП та ДПС України звернулися до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, в яких просять скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 

Мотивуючи свої вимоги, відповідачі посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права, в саме - підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), статей 5, 7, 11 Конвенції між урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна (далі - Конвенція-1), статей 5, 7, 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи (далі - Конвенція-2), статей 5, 7, 10 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно (далі - Конвенція-3) при вирішенні питання в частині неправомірного оподаткування ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» доходів нерезидентів DTEK INVESTMENT LIMITED за ставкою 0 %, DTEK HOLDINGS LIMITED за ставкою 2 % та DTEK Energy B.V. за ставкою 0 %, без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 липня 2024 року у справі № 160/11095/23 та від 20 березня 2025 року у справі № 280/4264/21, взаємовідносини в яких є подібними до тих, що розглядалися в цій справі, щодо встановлення у компаній-нерезидентів ознак наявності постійного представництва в Україні, що зобов`язує українську компанію, яка здійсню виплати на користь таких нерезидентів, утримати податок в розмірі 15 % відповідно до положень національного та міжнародного законодавства.

Верховний Суд ухвалою від 12 січня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Східного МУ ДПС по роботі з ВПП, а ухвалою від 16 лютого 2026 року - за касаційною скаргою ДПС України.

Відзивів на касаційні скарги від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами з`ясовано, що відповідачем-2 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» з метою дотримання вимог податкового законодавства в частині оподаткування доходів, отриманих нерезидентами, із джерелом їх походження з України, при виплаті процентів на користь нерезидентів DTEK INVESTMENTS LIMITED, Великобританія, DTEK HOLDINGS LIMITED, Кіпр, при виплаті дивідендів на користь нерезидента DTEK Energy B.V., Нідерланди, за період діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, за наслідками якої складено акт від 03 червня 2024 року № 570/32-00-23-21/00178353.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України у зв`язку із заниженням податку з доходу нерезидентів із джерелом походження з України за період 2017 - 2019 роки на загальну суму 290936575,00 грн при виплаті процентів на користь нерезидентів DTEK INVESTMENTS LIMITED (Великобританія) та DTEK HOLDINGS LIMITED (Кіпр), а також дивідендів на користь нерезидента DTEK Energy B.V. (Нідерланди) з огляду на безпідставне застосування пільгових ставок (0 % та 2 %), передбачених міжнародними конвенціями, замість базової ставки 15 %.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган зазначав, що вищезгадані нерезиденти мають на території України постійне представництво, що згідно з умовами міжнародних конвенцій виключає можливість застосування пільгових ставок оподаткування. Зокрема, відповідач-2 стверджував, що нерезиденти мають постійне місце діяльності (функції управління) за адресою в Києві (вул. Сім`ї Хохлових, 8), через яке здійснюють діяльність у значних обсягах, а також вказував, що від імені нерезидентів в Україні діють особи (директори-громадяни України), які мають повноваження укладати контракти та керувати справами. Також Східне МУ ДПС по роботі з ВПП наголошувало на входженні українських громадян до складу Наглядової ради DTEK HOLDINGS LIMITED, що, на його переконання, свідчить про здійснення функцій управління на території України, а щодо DTEK Energy B.V. посилалося на примітки до консолідованої звітності, де адресою головного офісу зазначено адресу в Києві.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем-2 прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 липня 2024 року № 697/32-00-23-26/00178353, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 290936575,00 грн за основним платежем та 72734144,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження названого акта індивідуальної дії ДПС України прийнято рішення від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 05 липня 2024 року № 697/32-00-23-26/00178353 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 21720205,00 грн, а в іншій частині - залишено без змін.

У зв`язку з цим Східним МУ ДПС по роботі з ВПП прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 865/32-00-23-26/00178353, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 290936575,00 грн за основним платежем та 51013938,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи оцінку правовідносинам, щодо яких виник спір, Верховний Суд виходить із такого.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктом 103.1 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

За правилами пункту 103.2 статті 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. У разі отримання синдикованого фінансового кредиту особа (податковий агент) застосовує ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, на дату виплати процентів або інших доходів, отриманих із джерел в Україні, учасникам синдикату кредиторів з урахуванням того, резидентом якої юрисдикції є кожен учасник синдикованого кредиту, та пропорційно до його частки у межах кредитного договору, за умови що він є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, незалежно від того, виплата здійснюється через агента чи напряму.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Пунктом 103.3 статті 103 ПК України передбачено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

За правилами пунктів 103.4, 103.5, 103.10 статті 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 1 статті 7 Конвенції-1 прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується податком тільки у цій Договірній Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, то його прибуток може оподатковуватися в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка відноситься до цього постійного представництва.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 11 Конвенції-1 проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти і підлягає оподаткуванню в цій другій Договірній Державі у відношенні цих процентів.

Термін «проценти» при використанні в цій статті означає доход від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, доход від урядових цінних паперів і доход від облігацій і боргових зобов`язань. Термін «проценти» не буде включати ніякі доходи, які можуть розглядатись як розподіл згідно з положеннями статті 10 цієї Конвенції.

За правилами пункту 1 статті 4 Конвенції-2 термін «резидент Договірної Держави» означає будь-яку особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця управління, місця реєстрації або іншого аналогічного критерію, а також включає цю Державу і будь-яку її адміністративно-територіальну одиницю чи місцевий орган влади. Цей термін, проте, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі лише стосовно доходів із джерел у цій Державі.

Статтею 11 Конвенції-2 врегульовано, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою-фактичним власником таких процентів.

Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа-фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Термін «проценти» у випадку використання в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій чи боргових зобов`язань, у тому числі премії та винагороди, що сплачуються стосовно таких цінних паперів, облігацій та боргових зобов`язань.

Положення пунктів 1 і 2 цієї статті не застосовуються, якщо особа-фактичний власник процентів, яка є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі, в якій виникають проценти, через розташоване в ній постійне представництво, і боргова вимога, на підставі якої сплачуються проценти, справді пов`язана з таким постійним представництвом. У такому випадку застосовуються положення статті 7 цієї Конвенції.

Таким чином, обов`язковість оподаткування доходів нерезидентів DTEK INVESTMENTS LIMITED (Великобританія) та DTEK HOLDINGS LIMITED (Кіпр), отриманих від позивача у вигляді процентів, згідно із законодавством Великобританії та Республіки Кіпр визначається виконанням двох окремих умов, а саме: нерезидент має фактичне право на ці проценти; фінансово-господарська діяльність нерезидента, у тому числі зазначені доходи у вигляді процентів, фактично оподатковуються у Великобританії та Республіці Кіпр відповідно.

Згідно зі статтею 10 Конвенції-3 дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.

Однак такі дивіденди можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач є фактичним власником дивідендів, податок, що стягується, не повинен перевищувати: а) 5 відсотків валової суми дивідендів, якщо фактичним власником є компанія (інша ніж партнерство), що володіє щонайменше 20 відсотками капіталу компанії, що сплачує дивіденди; b) 15 відсотків валової суми дивідендів у всіх інших випадках.

Незважаючи на положення пунктів 1 і 2 цієї статті, дивіденди, що сплачуються компанією-резидентом Договірної Держави, компанії-резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в другій Договірній Державі за умови, якщо резидентом є компанія (інша ніж партнерство), яка володіє прямо щонайменше 50 відсотками капіталу компанії, що сплачує дивіденди, і передбачається, що інвестицію в розмірі щонайменше 300 000 доларів США або їх еквівалент у національній валюті Договірної Держави було внесено в капітал компанії, що виплачує дивіденди.

Отже, для звільнення дивідендів від оподаткування податком на репатріацію в Україні за нормами Конвенції-3 компанія-отримувач дивідендів (інша ніж партнерство) має: 1) бути резидентом Нідерландів; 2) володіти щонайменше 50 % капіталу компанії, що сплачує дивіденди; 3) в капітал компанії, що виплачує дивіденди, було внесено інвестицію в розмірі щонайменше 300 000 дол США (або еквівалент цієї суми в гривні чи євро).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постійним представництвом є постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.

З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об`єкт чи пов`язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов`язана з таким майданчиком, об`єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг нерезидентом (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов`язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження: діяти від імені виключно такого нерезидента (проведення переговорів щодо суттєвих умов та/або укладення договорів (контрактів) від імені цього нерезидента), що призводить до виникнення у цього нерезидента цивільних прав та обов`язків; та/або утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу.

Постійним представництвом не є використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Відтак, як національне законодавство, так і норми наведених вище Конвенцій встановлює, що одним із випадків, коли господарська діяльність нерезидента, що здійснюється через його представництво в Україні, не підпадає під визначення «постійне представництво», є здійснення таким представництвом комбінації видів діяльності, якщо наслідком такої комбінації є сукупна діяльність підготовчого чи допоміжного характеру.

За наслідками аналізу наведених законодавчих норм можна дійти висновку про те, що представництва на території України зазвичай не мають статусу юридичної особи та діють на підставі наданих нерезидентом повноважень. Такі представництва можуть як здійснювати підприємницьку діяльність на території України, так і виконувати лише функції, які мають допоміжний та підготовчий характер (зберігання, демонстрація, закупівля або доставка товарів, збирання інформації тощо). Ці умови можна охарактеризувати як ознаки, що дозволяють відносити представництво нерезидента до розряду «постійних» та «непостійних».

Постійне представництво нерезидента в Україні з метою оподаткування розглядається як окремий, незалежний від самого нерезидента, суб`єкт господарської діяльності. Відтак взаємовідносини між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні необхідно розглядати як взаємовідносини між різними суб`єктами господарювання та, відповідно, податковий облік самого постійного представництва повинен здійснюватися згідно із загальними правилами.

Відповідно до пункту 64.5 статті 64 ПК України у разі встановлення контролюючим органом за результатами податкового контролю ознак ведення нерезидентом господарської діяльності на території України, зазначеної в абзацах третьому - п`ятому цього пункту, без взяття на податковий облік нерезидента, зокрема здійснення резидентом діяльності в інтересах нерезидента через відокремлені підрозділи, у тому числі, що має ознаки постійного представництва, контролюючим органом призначається перевірка такої діяльності. Порядок проведення перевірки для цілей цього пункту визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Якщо перевіркою встановлено ведення нерезидентом діяльності через відокремлені підрозділи, у тому числі постійне представництво в Україні без взяття на податковий облік, контролюючий орган складає акт перевірки, який надсилається нерезиденту в порядку, визначеному пунктом 86.13 статті 86 цього Кодексу. На підставі акта перевірки контролюючим органом може бути прийнято рішення про взяття на облік такого нерезидента в Україні без заяви нерезидента та отримання заперечення до акта перевірки.

При цьому пунктом 117.4 статті 117 ПК України передбачено, що ведення нерезидентом (іноземною юридичною компанією, організацією) діяльності через відокремлений підрозділ, у тому числі постійне представництво, без взяття на податковий облік у порядку, передбаченому ПК України, тягне за собою накладення штрафу на нерезидента в розмірі 100000 гривень.

Утім, у даному випадку, стверджуючи про ведення DTEK INVESTMENTS LIMITED (Великобританія), DTEK HOLDINGS LIMITED (Кіпр), DTEK Energy B.V. (Нідерланди) на території України основної комерційної діяльності саме через постійні представництва, відповідачі не вказали на обставини й не підтвердили документально вжиття зазначених вище заходів з метою проведення документальних позапланових перевірок таких постійних представництв нерезидентів, взяття їх на податковий облік й притягнення останніх до відповідальності на підставі пункту 117.4 статті 117 ПК України.

Контролюючими органами не надано належних та допустимих доказів того, що компанії-нерезиденти DTEK INVESTMENTS LIMITED, DTEK HOLDINGS LIMITED, DTEK Energy B.V. здійснювали діяльність на території України через постійні представництва, адже сама собою діяльність нерезидентів або виплата їм доходів не створює постійного представництва. В матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення нерезидентами комерційної діяльності в Україні. 

Щодо посилання контролюючих органів на те, що нерезиденти мають постійне місце управління за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8, то судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за цією адресою розташований Unit.City, але українські компанії почали перебувати там лише з вересня 2021 року, тоді як період перевірки охоплював 2017 - 2019 роки, що виключає наявність місця діяльності нерезидентів за цією адресою у спірний період.

При цьому судами попередніх інстанцій достеменно з`ясовано, що в охоплений перевіркою період на території України не проводилися збори виконавчих органів нерезидентів, не приймалися управлінські рішення, не велося управління банківськими рахунками та не здійснювався бухгалтерський облік. В свою чергу, місцем здійснення діяльності та знаходження активів нерезидентів є країни їх реєстрації, а не Україна, а саме - для DTEK INVESTMENTS LIMITED це Лондон, що підтверджується офіційним реєстром Великобританії та фактом укладання кредитних договорів саме там. Аналогічно для інших компаній - їхні офіси та діяльність зосереджені в Республіці Кіпр та Нідерландах.

Суди цілком обґрунтовано вказали, що сам факт наявності громадянства України у директорів нерезидента або підписання ними окремих угод не свідчить про наявність постійного представництва. Підписання звітів є виконанням посадових обов`язків згідно з іноземним законодавством, а не веденням регулярної господарської діяльності в Україні. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що діяльність представників мала підготовчий та допоміжний характер, що згідно з Конвенціями та національним законодавством України не створює постійного представництва, адже для визнання постійного представництва діяльність має бути систематичною. Утім, укладання лише кількох додаткових угод протягом кількох років (наприклад, 1 угода на 4 роки), як у розглядуваній ситуації, не може вважатися сталою та регулярною діяльністю.

Більш того, як з`ясовано судами попередніх інстанцій та не спростовується відповідачами, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» надало всі необхідні довідки та сертифікати, які підтверджують, що нерезиденти є резидентами країн (Великобританія, Республіка Кіпр, Нідерланди), з якими Україною укладено міжнародні договори про уникнення подвійного оподаткування. Ці документи належним чином легалізовані, апостильовані та перекладені. Також матеріалами справи констатується, що компанії DTEK INVESTMENTS LIMITED, DTEK HOLDINGS LIMITED, DTEK Energy B.V. є бенефіціарними власниками доходів, щодо яких виник спір, що відповідачами також під сумнів не ставиться. 

За таких обставин висновок судових інстанцій про протиправність оспорюваного в цій справі податкового повідомлення-рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо посилань відповідачів, зокрема, на постанови Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 160/11095/23 та від 20 березня 2025 року у справі № 280/4264/21, то слід зазначити, що правова позиція, висловлена у вказаних судових рішеннях, не суперечить висновкам судових інстанцій, сформованим у цій справі. Висновки у кожній із цих справ здійснені за результатами оцінки доказів, які підтверджують обставини, пов`язані з правами та обов`язками учасників справи. У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судами одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судами у даній справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.

Водночас, вирішуючи спір, суди не звернули уваги не те, що рішення відповідача-1 від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги прийнято за наслідками вирішення податкового спору в досудовому порядку, воно не є актом реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності та не породжує для суб`єкта господарської діяльності жодних правових наслідків, у зв`язку з чим підстави для визнання його протиправним і скасування відсутні.

Згідно з частинами першою, третьою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене постановлені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги підлягають скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення - про відмову в задоволенні позову, а в іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року слід залишити без змін. 

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової служби України від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової служби України від 19 вересня 2024 року № 28305/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги відмовити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  І. А. Гончарова

Судді  І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова