ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 808/2333/17
адміністративне провадження № К/9901/46950/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Яковенка М.М.,  Юрченко В.П., 

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до Запорізької митниці ДФС, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Запорізької митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року (суддя Прасов О.О.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року (головуючий суддя Щербак А.А., судді Баранник Н.П., Малиш Н.І.) у справі №808/2333/17.

І. Суть спору
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (далі - позивач, ТОВ «Українська дистрибуційна компанія») звернулось до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці ДФС (далі - відповідач, Митниця), в якому позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив суд скасувати рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оформлене Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2017/00203.
В обґрунтування позову ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» зазначено, що Митницею неправомірно відмовлено в реімпорті товарів, не враховано, що реімпортована у спірній ситуації продукція не призначена для реалізації на території України та не підлягає маркуванню з огляду на те, що не є об`єктом оподаткування акцизним податком. Оскільки митниця дозволила експорт цієї продукції за тими ідентифікаторами, що зазначені у митній декларації, заборона реімпорту тієї ж самої продукції з такими ж засобами ідентифікації з підстав неможливості ідентифікації є нелогічною.
Відповідач заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що застосування митного режиму реімпорту можливе за умови можливості ідентифікації товарів, в той час як оформлена продукція в режимі експорту не містить даних, які б дали змогу однозначно ідентифікувати товари, позивачем невірно зазначено код преференції; надані документи не містять інформації що дані підакцизні товари ввозяться без подальшої реалізації на митній території України.
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 09.10.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оформлене Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2017/00203.
Приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що використання позивачем коду пільги « 099» для ввезення на митну територію України раніше експортованих підакцизних товарів (продукції), у яких виявлено недоліки, що перешкоджають реалізації цих товарів на митній території країни імпортера, для їх повернення експортеру, є правомірним. 
Запорізька митниця ДФС звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У касаційній скарзі відповідач доводив, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що ввезення на митну територію України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв забороняється. Оформлена продукція в режимі експорту не містить даних, які дають змогу однозначно ідентифікувати товари. Позивачем невірно зазначено код преференції « 099», замість коду пільги « 503», внаслідок чого порушено заповнення графи 47 митної декларації в частині заповнення нарахування акцизного податку.
Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.
Позивач надав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. На думку позивача, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що реімпортована продукція не призначена для реалізації на території України та не підлягає маркуванню, оскільки не є об`єктом оподаткування акцизним податком, код преференції « 099» визначено вірно».
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 22.03.2017 ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» було здійснено митне оформлення експортованої продукції (Розповсюдження рекламної продукції ТМ «Хортиця» у країні покупця - горілка «Хортиця», настоянка «Перцева з медом пекуча», загальна кількість 443 пляшки) за митною декларацією №UA112080/2017/005553.
Продукція вивезена за митну територію України до Республіки Польщі на адресу імпортера Компанії FSWO Sр.z.о.о. При цьому продукція не маркована для продажу на території України, відсутня інформація про товар українською мовою та відсутні марки акцизного податку. Разом з тим, алкогольна продукція не була розмитнена на території Республіки Польща, оскільки імпортером не було дотримано приписів законодавства в частині маркування продукції. Під час замовлення продукції Компанія FSWO Sр.z.о.о не здійснила замовлення марок акцизного податку та не повідомила позивача про необхідність здійснення такого маркування. Аналогічно до українського законодавства, польське містить вимогу про обов`язкове маркування алкогольних напоїв, що імпортуються на територію Республіки Польща. З огляду на порушення вимог щодо маркування алкогольної продукції, Компанія FSWO Sр.z.о.о фактично була позбавлена можливості реалізації алкогольної продукції позивача на території країни імпортера, тобто Республіки Польща. У зв`язку з викладеним виникла необхідність повернути раніше експортований позивачем товар, тобто здійснити реімпорт зазначеної вище алкогольної продукції.
09.06.2017 ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» до митного посту «Запоріжжя-центральний» Запорізької митниці ДФС подано попередню митну декларацію №UA112080/2017/011989 на ті ж самі товари. У графі 36 МД №UA112080/2017/011989 від 09.06.2017 «преференція» декларантом зазначено - 000099000.
Запорізькою митницею прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.06.2017 №UA112080/2017/00203 та зазначено наступне: «… повідомляє про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, … з таких причин: Декларацію подано з порушенням вимог п.1 ст.257 Митного кодексу України. Порушено вимоги наказу Мін.фін України від 30.05.2013 №651 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684, щодо заповнення гр.№36 другого підрозділу, гр.47 в частині заповнення нарахування акцизного податку. В гр.36 - невірно зазначено код преференції 099, тому що відповідно до класифікатора №1082 від 11.10.2012 ця преференція відповідає іншим товарам, щодо яких законодавством установлюються пільги в обкладенні митними платежами. Відповідно до положень ст.213.2.2. Податкового кодексу ввезення на митну територію України раніше експортованих підакцизних товарів (продукції), у яких виявлено недоліки, що перешкоджають реалізації цих товарів на митній території країни імпортера, для їх повернення експортеру. Такі підакцизні товари (продукція) ввозяться їх продавцем (експортером) без подальшої реалізації на митній території України. Також відповідно до ст.79 МКУ застосування митного режиму реімпорту можливе за умови можливості ідентифікації органом доходів і зборів товарів, заявлених у цей митний режим, як таких, що були раніше випущені за межі митної території України. Також відповідно до положень ст.226.11 Податкового кодексу ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються. Від декларанта не надійшло відповідної заяви про проведення дій передбачених пп.33-36 ПКМУ №450 від 21.05.2012. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності митниці здійснюється відповідно до гл.4 Митного кодексу …».
Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті, виходили з наступного. 
Статтею 77 МК України визначено, що реімпорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України, випускаються у вільний обіг на митній території України зі звільненням від сплати митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
У митний режим реімпорту, як установлено пунктом 3 частини 2 статті 78 МК України, можуть бути поміщені товари, які були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари: а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту; б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.
У відповідності до частини 1 статті 79 МК України застосування митного режиму реімпорту можливе за умови ідентифікації органом доходів і зборів товарів, заявлених у цей митний режим, як таких, що були раніше випущені за межі митної території України.
Відповідно до ч.3 ст.79 Митного кодексу України для забезпечення ідентифікації товарів, що реімпортуються, можуть застосовуватися засоби, передбачені частинами другою і третьою статті 326 цього Кодексу.
Як передбачено ч.2 ст.326 Митного кодексу України, забезпечення ідентифікації здійснюється шляхом накладення митних забезпечень: одноразових номерних запірно-пломбових пристроїв, печаток, голографічних міток, нанесення цифрового, літерного чи іншого маркування, ідентифікаційних знаків, проставляння штампів, взяття проб і зразків, складання опису товарів, транспортних засобів комерційного призначення, креслень, масштабних зображень, виготовлення фотографій, ілюстрацій, використання товаросупровідної документації тощо. При цьому накладення одноразових номерних запірно-пломбових пристроїв, печаток на транспортні засоби комерційного призначення може здійснюватися без проведення митного огляду товарів, що переміщуються зазначеними транспортними засобами через митний кордон України, про що робиться відповідна відмітка в товаросупровідних документах.
Згідно з ч.3 ст.326 Митного кодексу України крім засобів, визначених у частині другій цієї статті, для забезпечення ідентифікації товарів, що поміщуються у митний режим, можуть використовуватися маркування, у тому числі у вигляді мікро- або інших електронних пристроїв, або серійні номери, проставлені на товарах або їх частинах виробником, інші комерційні способи ідентифікації; експортні (імпортні) сертифікати; копії документів, на підставі яких органом доходів і зборів було здійснено випуск товарів у попередній митний режим і які дають можливість однозначно ідентифікувати товари; інші подібні документи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем документально не доведено використання засобів, передбачених ч.2, ч.3 ст.326 Митного кодексу України, вжиття будь-яких активних дій для забезпечення ідентифікації товарів. Вжиття заходів по забезпеченню ідентифікації товарів, що реімпортуються покладено ч.3 ст.79 Митного кодексу України саме на Запорізьку митницю ДФС як орган доходів і зборів, а не на суб`єкта господарювання.
Документального підтвердження порушення позивачем митного режиму реімпорту відповідач до суду не надав.
Згідно з ч.1 ст.270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.
Як передбачено ч.2 ст.270 Митного кодексу України, правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.
У ч.3 ст.270 Митного кодексу України зазначено, що особливості оподаткування митними платежами товарів, поміщених у відповідний митний режим, визначені у статті 286 та розділі V цього Кодексу, а також у розділах V і VI Податкового кодексу України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.283 Митного кодексу України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, звільняються від оподаткування: ввізним митом, додатковим імпортним збором - товари, поміщені у митні режими реімпорту та відмови на користь держави.
Згідно з ч.2 ст.286 Митного кодексу України товари, поміщені у митний режим реімпорту, звільняються від оподаткування ввізним митом, якщо інше не передбачено законом, при дотриманні вимог та обмежень, встановлених главою 14 цього Кодексу.
Відповідно до пп.213.2.2 п.213.2. ст.213 Податкового кодексу України операції з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню: ввезення на митну територію України раніше експортованих підакцизних товарів (продукції), у яких виявлено недоліки, що перешкоджають реалізації цих товарів на митній території країни імпортера, для їх повернення експортеру. Такі підакцизні товари (продукція) ввозяться їх продавцем (експортером) без подальшої реалізації на митній території України.
Як передбачено пп.213.3.3 п.213.3 ст.213 Податкового кодексу України, операції з підакцизними товарами, які звільняються від оподаткування: ввезення підакцизних товарів (продукції) з-за меж митної території України на митну територію України, якщо при цьому згідно із законом не справляється податок на додану вартість у зв`язку з розміщенням товарів (продукції) у митних режимах: реімпорту, транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування, відмови на користь держави. У разі порушення умов митних режимів, що передбачають повне або часткове звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов`язана обчислити та сплатити суму податкового зобов`язання. У разі коли в зазначених випадках митним законодавством України передбачається вимога щодо здійснення заходів гарантування, така вимога встановлюється і для цілей акцизного податку. Податок справляється, якщо в подальшому щодо таких товарів (продукції) виникають зобов`язання зі сплати податку на додану вартість.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції зазначено, що Податковий кодекс України не містить пільги зі сплати податку на додану вартість при реімпорті підакцизних товарів, раніше вивезених за межі митної території України, а, отже, застосування приписів пп.213.3.3 п.213 ст.213 Податкового кодексу України до спірної ситуації є необґрунтованим та свідчить про невірне тлумачення змісту операції відповідачем.
У разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару (п.226.1 ст.226 Податкового кодексу України).
Пунктом 1 Наказу Міністерства фінансів України №1011 від 20.09.2012 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» затверджено, серед інших, класифікатор звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України.
Так, у Розділі ІІ «Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України» зазначено код пільги - « 099» для товару - «Інші товари, щодо яких законодавством установлюються пільги в обкладенні митними платежами» для звільнення від сплати: ввізного мита, акцизного податку, податку на додану вартість.
Запорізький окружний адміністративний суд та Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд дійшли висновку, що застосовані позивачем при реімпорті товарів пільги передбачені пп.213.2.2 п.213.2. ст.213 Податкового кодексу України відсутні у Розділі V «Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України», то використання коду пільги - « 099» для ввезення на митну територію України раніше експортованих підакцизних товарів (продукції), у яких виявлено недоліки, що перешкоджають реалізації цих товарів на митній території країни імпортера, для їх повернення експортеру, є правомірними.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо визнання протиправною та скасування оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2017/00203, позаяк правові підстави для її винесення відсутні, а покладені в основу спірної картки відмови правові норми хибно протлумачені митним органом та позивач вчинив всі передбачені чинним законодавством дії для митного оформлення товару в режимі реімпорт.
За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням вищевикладеного керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 808/2333/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва М.М. Яковенко   В.П. Юрченко