ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року 
м. Київ
справа №340/2756/24
адміністративне провадження № К/990/42821/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (головуючий суддя Головко О.В., судді: Ясенова Т.І., Суховаров А.В.) у справі №340/2756/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивачка, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Кіровоградській області), в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00040760704 від 11 квітня 2024 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій, операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 281 300,00 грн; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00040770704 від 11 квітня 2024 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 104 028,00 грн; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00040790704 від 11 квітня 2024 року, яким до позивача застосовано суму штрафу 1020,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка покликалась на протиправність наказу про проведення перевірки, оскільки на її переконання, призначена перевірка не стосувалася діяльності ФОП ОСОБА_1 , а перевірку призначили щодо іншого суб`єкта господарської діяльності, до якого відношення позивачка не має. На думку позивачки, такі обставини унеможливлюють ідентифікацію суб`єкта господарювання, щодо якого призначена перевірка, і не дає посадовим особам контролюючого органу права приступити до проведення перевірки. У зв`язку з чим зазначає про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень. 
Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 07 травня 2025 року позов задовольнив. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості і доведеності позовних вимог, які вмотивовані тим, що зі змісту спірного наказу про проведення фактичної перевірки неможливо ідентифікувати суб`єкта господарювання стосовно якого проводилась перевірка. Тому, застосування штрафних санкцій до позивача є протиправним, оскільки прийняті не в межах фактичної перевірки відносно ФОП ОСОБА_1 . 
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 30 вересня 2025 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року скасував. Ухвалив нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок проведення перевірки, доведено обґрунтованість висновків перевірки та правомірність оскаржуваних рішень. 
Здійснюючи висновок про відповідність спірних податкових повідомлень-рішень, апеляційний суд дійшов висновку: про ненадання особі, яка отримала товар розрахункового документу встановленої форми та змісту; порушено порядок ведення обліку товарних запасів (ТМЦ) за місцем їх реалізації (місцем здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання); під час перевірки на запит про надання документів (первинних документів, актів прийому передач, документів на внутрішнє переміщення та інші документи) не надано витребуваних документів. 
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка подала касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції вказуючи про те, що суд апеляційної інстанції допустивши порушення норм матеріального права та процесуального права, неправильно застосував норми п.81.1 статті 81 Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17, від 01 червня 2022 року у справі №520/7331/21. 
Позивачка вважає наказ про проведення перевірки протиправним, оскільки на її переконання, призначена перевірка не стосувалася діяльності ФОП ОСОБА_1 , а перевірку призначено щодо іншого суб`єкта господарської діяльності, до якого відношення позивачка не має. На думку позивачки, такі обставини унеможливлюють ідентифікацію суб`єкта господарювання, щодо якого призначена перевірка, і не дають посадовим особам контролюючого органу повноважень для проведення перевірки. 
Стверджує, що судом апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, не надано належної правової оцінки доводам позивача і, як наслідок, не здійснено дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів та не надано їм належної правової оцінки, чим допущено порушення норм процесуального законодавства. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції помилково відніс цю справу до категорії незначних. Водночас, з огляду на положення п. 4 ч.4 ст.12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Верховний Суд ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 березня 2024 року №161-п, відповідно до ст.191, п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.2, п.п.80.2.3, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2020 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), Закону України від 21 червня 2012 року №5007- VI «Про ціни і ціноутворення» (із змінами та доповненнями) проведено фактичну перевірку інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами фактичної перевірки складено акт перевірки від 13 березня 2024 року, у якому зафіксовані порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 85.2 ст. 85 ПК України. 
На підставі вказаних висновків прийнято податкові повідомлення-рішення від 11 квітня 2024 року № 00040760704, № 00040770704, № 00040790704. 
Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду.
Спірним питанням у цій справі, яке складає межі перевірки судом касаційної інстанції правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, є перевірка правильності висновків судів про дотримання податковим органом процедури проведення фактичної перевірки в аспекті достатності відображення в наказі підстав для її проведення.
Щодо правомірності призначення фактичної перевірки.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (80.2.3); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (80.2.7).
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, у справі, яка розглядається, фактичну перевірку проведено на підставі наказу від 04 березня 2024 року № 161-п та на підставі пунктів 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Перевіряючи наявність фактичних підстав для видання наказу від 04 березня 2024 року №161-п суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи містять лист ДПС України від 29 лютого 2024 року №5529/7/99-00-07-04-03-07 Головного управління ДПС в областях та у м.Києві, в якому повідомлено щодо ймовірних фактів порушення проведення розрахунків та ухилення від сплати податків, зокрема, інтернет-магазином «Stylus». Тобто, фактичною підставою для призначення перевірки була отримана контролюючим органом інформація про можливі порушення порядку проведення розрахункових операцій та ухилення від сплати податків інтернет-магазином «Stylus». 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що така інформація відповідає фактичним обставинам, передбаченим ПК України, і є достатньою для реалізації повноважень контролюючого органу щодо призначення фактичної перевірки.
Оцінюючи належність оформлення наказу про призначення перевірки та направлень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ містить усі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 81.1 статті 81 ПК України, зокрема чітку вказівку на об`єкт перевірки - інтернет-магазину «Stylus» за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
Колегія суддів звертає увагу, що у наказі від 04 березня 2024 року № 161-п підставою для призначення перевірки зазначено ст. 191, п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.2, п.п.80.2.3, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2020 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), Закону України від 21 червня 2012 року №5007- VI «Про ціни і ціноутворення» (із змінами та доповненнями) проведено фактичну перевірку інтернет-магазину «Stylus» за адресою: Кіровоградська область, м.Кропивницький, вул. Театральна, 27. 
Оцінивши наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичною підставою проведення перевірки був підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає можливість проведення фактичної перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Доказом вказаного свідчить і та обставина, що апеляційний суд здійснюючи оцінку підстав для проведення фактичної перевірки позивача, зазначив такою саме пункт 80.2.2 пункту 80.2 Податкового кодексу України, а також врахував і оцінив лист ДПС України від 29 лютого 2024 року №5529/7/99-00-07-04-03-07 Головного управління ДПС в областях та у м. Києві, в якому повідомлено щодо ймовірних фактів порушення проведення розрахунків та ухилення від сплати податків, зокрема, інтернет-магазином «Stylus».
Колегія суддів вважає твердження позивача про те, що контролюючим органом було допущено порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки є помилковими, оскільки вказаний вище лист ДПС України в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміст спірного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам, передбаченим податковим законодавством вимогам, а тому скасуванню не підлягає.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність порушень з боку контролюючого органу при здійсненні перевірки позивача та оформленні його результатів.
Щодо правомірності проведення фактичної перевірки у разі допущення контролюючим органом помилки щодо найменування платника податків у наказі на її проведення. 
За позицією позивача, допущені в наказі від 04 березня 2024 року помилки щодо найменування суб`єкта господарювання, а саме: замість ФОП ОСОБА_1 зазначено інтернет-магазин «Stylus», унеможливлюють ідентифікацію суб`єкта господарювання. Такі порушення мають наслідком скасування наказу про проведення перевірки і, відповідно, податкових повідомлень-рішень, прийнятих за її наслідками.
Натомість, відповідач вважає, що зазначені дефекти не можуть бути підставою для скасування податкових повідомлень-рішень за умови доведеності фактів порушення платником податків вимог податкового законодавства.
Колегія суддів враховує, що загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є істотними недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду, проте, зазначає, що питання дефектності рішення контролюючого органу та вплив таких недоліків на його правомірність мають вирішуватися при розгляді відповідної справи з урахуванням її конкретних обставин.
Згідно з підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, оформлених відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. При цьому одним із обов`язкових реквізитів наказу є зазначення суб`єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка.
Суди попередніх інстанцій надали відмінну оцінку обставинам у цій справі. 
Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту спірного наказу про проведення фактичної перевірки неможливо ідентифікувати суб`єкта господарювання стосовно якого проводилась перевірка. Тому, застосування штрафних санкцій до позивача є протиправним, оскільки прийняте не в межах фактичної перевірки відносно ФОП ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем дотримано порядок проведення перевірки, доведено обґрунтованість висновків перевірки та правомірність оскаржуваних рішень.
В межах апеляційного розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 01 вересня 2021 року направила до податкового органу повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, щодо магазину з місцем знаходження у АДРЕСА_1 . 
Також апеляційний суд зазначив, що 11 лютого 2022 року та 01 квітня 2024 року позивачем було подано до податкового органу заяву форми № 1-ПРРО про реєстрацію програмного реєстратора розрахункових операцій за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд апеляційної інстанції виснував, що наведені документи є доказом здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за адресою розташування інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 , щодо якого було призначено та проведено перевірку.
Основним доводом позивачки у позовній заяві та касаційній скарзі було те, що призначена перевірка не стосувалася діяльності ФОП ОСОБА_1 , а перевірку призначено щодо іншого суб`єкта господарської діяльності, до якого відношення позивачка не має. 
Колегія суддів з таким твердженням позивачки не погоджується, з огляду на наступне. 
В ході фактичної перевірки було встановлено, що на господарській одиниці за адресою: АДРЕСА_1 , магазин, який належить ФОП ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_1 ) зареєстрований ПРРО, фіскальний номер 4000332963. 
Перед початком фактичної перевірки було проведено контрольно-розрахункову операцію, а саме: здійснено Інтернет замовлення на «Stylus.ua» фітнес браслета Xiaomi 1599 грн, отримання замовлення відбулось в магазині, в ході якої встановлено, що продавець ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не провів розрахункову операцію через ПРРО під час проведення розрахункової операції, а також відповідно до опису готівкових коштів заповненого продавцем ОСОБА_2 загальна сума становила 69885, 30 грн, а в денному звіті ПРРО, на початок проведення перевірки, сума готівкових коштів склала 0 грн. Розбіжність склала 69885,30 грн.
Як вірно зауважив суд апеляційної інстанції, та як слідує зі змісту акту перевірки та позовної заяви, позивачка не спростовувала факт здійснення господарської діяльності в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . 
Не заперечувалась, а навпаки - підтверджувалась позивачем і та обставина, що продавець ОСОБА_2 , який видав покупцю фітнес браслет Xiaomi 1599 грн, замовлення якого (браслету) відбулось через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », перебуває у трудових відносинах саме з ФОП ОСОБА_1 . 
Колегія суддів звертає увагу, що хоча касаційна скарга і містить вимогу щодо скасування постанови суду апеляційної інстанції повністю, проте, у ній відсутні доводи про неправомірність судового рішення в частині, що стосується порушень пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 85.2 ст. 85 ПК України, за які до позивача застосовані штрафні санкції. Тобто, позивач, наполягаючи на відсутності порушень з її боку, не наводить переконливих доводів у відповідності до вимог частини 4 ст. 328 КАС України з посиланням на відповідні докази (первинні документи) в підтвердження таких своїх тверджень.
Враховуючи вищевикладене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вказує про відсутність необхідності переходити до перевірки порушень позивачем податкового та/або іншого законодавства (пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 85.2 ст. 85 ПК України), оскільки як відзначив суд апеляційної інстанції, відзив на апеляційну скаргу не містить доводів у спростування виявлених контролюючим органом порушень, а лише містить доводи щодо порушення процедури проведення перевірки. Таких доводів не містить і касаційна скарга. 
Щодо доводів касаційної скарги про помилкове віднесення судом першої інстанції справи до категорії справ незначної складності, то колегія суддів зазначає наступне. 
Вирішуючи питання про відкриття провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції, крім іншого, з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України, чи подана вона особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; з`ясовує наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відкриваючи провадження у справі суд, крім іншого, робить висновок за правилами якого провадження буде розглядатися відповідна адміністративна справа, призначає справу до розгляду, встановлює строк для подання відзиву на позовну заяву тощо.
Стаття 12 КАС України визначає форми адміністративного судочинства та встановлює, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 квітня 2024 року №00040760704, № 00040770704, № 00040790704, згідно яких сума застосованих штрафних санкцій до позивача становить 386 348,00 грн. На переконання позивача ця сума (386 348,00 грн) перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених ч. 4 ст. 12 КАС України. 
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на таке. 
Так, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України (в редакції станом на 29 квітня 2024 року) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відкриття провадження в адміністративній справі відбулось 29 квітня 2024 року. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року - 3028,00 грн. 
Таким чином, на час відкриття провадження Кіровоградським окружним адміністративним судом (29 квітня 2024 року) та обрання порядку позовного провадження (загальне або спрощене без виклику сторін), в якому розглядатиметься дана справа, прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3028,00грн. 
Відтак, загальна сума грошових коштів, відповідно до якої адміністративний суд може розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження за участі фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців у 2024 році становить не більше 1 514 000,00 грн (3028х500). 
Як слідує зі змісту позовної заяви, сума застосованих штрафних санкцій до позивача становить 386 348,00 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дозволяє суду розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження. 
Доводи позивача, що положення п. 4 ч.4 ст.12 КАС України передбачали, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не заслуговують на увагу, оскільки зміни означеної норми відбулись лише 19 липня 2024 року, тобто після відкриття провадження у цій справі (29 квітня 2024 року). 
Отже, посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відкриття провадження у цій справі і розгляду її в порядку спрощеного позовного провадження є неприйнятними.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем не порушено прав позивача у межах спірних правовідносин, а відтак про відсутність підстав для задоволення даних позовних вимог.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично позивач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі.
За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення про відмову в позові є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №340/2756/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова