ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року
м. Київ

справа № 522/2193/21
провадження № 61-7699св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки Ольги Олегівни на постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року в складі колегії суддів Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Наш дом», Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження майном та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.
В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Власник розташованої вище квартири АДРЕСА_2 (відповідач) всупереч встановлених «Правил проживання в житловому будинку і поведінки на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 », затверджених Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фірма «Наш дом», і чинного законодавства України, без отримання згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку здійснив самовільне переустаткування та переобладнання кухні під санвузол, чим грубо порушив права як інших співвласників квартир будинку, так і безпосередньо його права у здійсненні належного користування та розпорядження своїм майном без перешкод. Зазначав, що таке перепланування заборонено відповідно до пункту 5.21 ДБН 2.2-15-2019, пункту 8.10 ДБН В.3.2-2-2009, про що повідомлена особа, що здійснює ремонтні роботи.
Також ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача починаючи з жовтня 2020 року він та члени його сім`ї постійно відчувають сильні моральні страждання та нервовий стрес, порушився нормальний хід їхнього життя, сон та самопочуття, адже самовільне дообладнання приміщень із зміною їх цільового призначення у квартирі АДРЕСА_2 призвело до утворення сторонніх каналізаційних запахів на кухні ОСОБА_2 , а також осідання на всіх кухонних поверхнях і продуктах харчування будівельного пилу. Крім того, періодично з самовільно встановленого санвузла проривається каналізаційний потік відходів, що потрапляють у приміщення кухні їхньої квартири. Відповідач завдає позивачу та членам його сім`ї моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності, нормальних життєвих умов та зв`язків через неможливість користуванням власним житлом, неможливістю користуватися майном. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 50 000,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
06 грудня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_2  відмовлено.
Суд першої інстанції керувався тим, що до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відносяться, зокрема, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Посадовою особою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 23 грудня 2020 року здійснено виїзд за адресою відповіадча, під час якого оглядово встановлено, що в зазначеній квартирі власником виконано будівельні роботи з реконструкції приміщень кухні і ванної кімнати шляхом перепланування і зміни їх цільового призначення. На думку суду, надані стороною позивача докази не свідчать про те, що відповідачем порушені права позивача або інших мешканців будинку, також матеріали справи не містять належних доказів, зокрема, висновків компетентних органів щодо здійснення незаконного самочинного перепланування квартири відповідачем, а наданий акт огляду квартири  ТОВ «Фірма «Наш дом»є недостатнім.
25 березня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_4 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 майном, яке належить йому на праві приватної власності, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану відповідно до технічної документації та цільового призначення приміщень на час введення будинку на АДРЕСА_3 в експлуатацію, та здійснити демонтаж обладнаного санвузла на площі кухні за власні кошти. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_3 управителем є ТОВ «Фірма «Наш дом».Акт огляду квартири ОСОБА_1 , складений ТОВ «Фірма «Наш дом», є належним доказом здійснення незаконного самочинного перепланування квартири відповідачем, а припис ТОВ «Фірма «Наш дома» на припинення робіт останнім є належним доказом зобов`язання ОСОБА_1 уповноваженим органом усунути виявлені порушення під час перепланування його квартири. Перепланування у вигляді зміни місць розташування кухні та санвузла між собою без зміни їх площі заборонено згідно пунктом 5.21 ДБН 2.2-15-2019, пунктом ДБН В.3.2-2-2009, про що був повідомлений власник та виконавець ремонтних робіт. ОСОБА_1 всупереч встановлених «Правил проживання в житловому будинку і поведінки на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 », затверджених ТОВ «Фірма «Наш дом», і чинного законодавства України, а також без отримання згоди співвласниками багатоквартирного житлового будинку здійснив самовільне переустаткування та переобладнання кухні під санвузол, чим порушив права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 у здійсненні належного користування та розпорядження своїм майном. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, суд висновує про визначення грошової компенсації позивачу за завдану йому моральну шкоду на рівні 10 000,00 грн, яка підлягає компенсації за рахунок відповідача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 

10 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чирка О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду
від 25 березня 2025 року, в якій просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів порушення його прав та інтересів з боку відповідача, жодних актів уповноважених органів, які б свідчили про протиправність та незаконність дій чи бездіяльності відповідача, висновків експертів в галузі будівництва та експертів в галузі психології, які б свідчили про те, що позивач зазнає матеріальних збитків чи моральної шкоди внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, суду не надано, а вказане говорить про безпідставність позовних вимог, що вірно встановив суд першої інстанції, абсолютно правомірно та підставно відмовивши в задоволені позову. Воскаржуваному рішенні порушив право відповідача на недоторканість права власності.Матеріали справи не містять будь-яких доказів вжиття заходів реагування до відповідача зі сторони контролюючих органів.Доказів винесення на ім`я відповідача приписів щодо порушення вимог чинного законодавства, притягнення його до відповідальності за здійснення незаконного перепланування, порушення будівельних норм та правил, порушення режиму використання квартири органами архітектурно[1]-будівельного контролю таорганами місцевого самоврядування матеріали справи не містять.ТОВ «Фірма «Наш Дом» є компанією, що забезпечує утримання, ремонт багатоквартирного будинку та прибудинкової території, не органом, що уповноважений на контроль за дотримання будівничих норм. 

Посилання апеляційного суду в оскаржуваному рішенні на ДБН В.2.2-15:2019 безпідставне, адже відповідно до Розділу І цього ДБН будівельні норми поширюються та проєктування нових і реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення житлових будинків умовною висотою 73,5 м, тобто мова йде про житлові будинки вцілому, а не про окремі квартири. 
Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року в справі № 910/5958/20, про ефективність засобу відновлення порушення права та про те, що відсутність порушеного права є самостійною відмовою в позові. 
Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів порушення його прав з боку відповідача, жодних актів уповноважених органів, які б свідчили про те, що позивач зазнає матеріальних збитків чи моральної шкоди, суду не надано, а вказане говорить про безпідставність позовних вимог про стягнення моральної шкоди, але апеляційний суд, не пославшись на будь-які докази завдання позивачу з боку відповідача моральної шкоди - стягнув з останнього безпідставно 10000,00 грн.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України в контексті визначення конкретного доказу, яким власник майна має довести суду, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, проведенням (на думку позивача) незаконного перепланування (реконструкції) в квартирі з урахуванням положень статті 78 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України. 
Позиція інших учасників справи

Відзивна касаційну скаргу не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 81,8 кв. м.
ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_5 загальною площею 81,7 кв. м (поверхом вище від квартири позивача). 
Згідно з актом огляду квартири від 23 листопада 2020 року комісією було виявлено таке: у квартирі АДРЕСА_6 , здійснюються ремонтні роботи, в процесі яких здійснено перепланування у вигляді зміни місць розташування кухні та санвузла між собою без зміни їх площі. Таке перепланування заборонено згідно з пунктом 5.21 ДБН 2.2-15-2019, пунктом 8.10 ДБН В.3.2-2-2009, про що повідомлений власник та виконавець ремонтних робіт.
З листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15 січня 2021 року № 01-13/851/2вих встановлено, що за інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за відомостями Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, наявна інформація щодо реєстрації права на виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_7 відсутня. Посадовою особою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 23 грудня 2020 року здійснено виїзд за вказаною адресою, під час якого оглядово встановлено, що в зазначеній квартирі власником виконано будівельні роботи з реконструкції приміщень кухні і ванної кімнати шляхом перепланування і зміни їх цільового призначення.
Відповідно до листа Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 30 грудня 2020 року № 1015-05/1-5751 Держархбудінспекція та її територіальні органи заходи державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду з 18 березня 2020 року не здійснюють. Станом на час розгляду звернення (27 листопада 2020 року) згідно з даними Реєстру будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація стосовно реєстрації зазначених документів щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_8 .
Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Однак власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини друга, четверта, п`ята статті 319 ЦК України). 

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі статтею 10 Житлового кодексу (далі - ЖК) України (чинного на момент виникненя спірних правовідносин) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі - Закон  № 417-VIII). Цей Закон, зокрема, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

У статті 1 Закону № 417-VIII визначено, що управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа-підприємець, або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила№ 76), затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

За змістом Правил № 76 управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. 

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. 

Тобто управительбагатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників багатоквартирного будинку, а також вимагати від співвласників дотримання вимог правил експлуатації приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки, інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Саме такі обов`язки в багатоквартирному будинку за адресою:  АДРЕСА_3 виконує є ТОВ «Фірма «Наш дом». 

У зв`язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що акт огляду квартири ОСОБА_1 , складений ТОВ «Фірма «Наш дом», є належним доказом здійснення незаконного самочинного перепланування квартири відповідачем, а припис ТОВ «Фірма «Наш дома» на припинення робіт останнім підтверджуєзобов`язання ОСОБА_1 уповноваженим органом усунути виявлені порушення під час перепланування його квартири. 

Відповідно до загальних положень Правил № 76експлуатаційні параметри елементів будинку - це сукупність технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. 

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. 

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Пунктом 5.21 ДБН 2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» встановлено, що не допускається розміщення туалету та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями.

Заявник посилається на те, що ДБН 2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» не поширюється на ремонт окремих квартир, однак Закон № 417-VIIIвизначає, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. 

Тобто квартира хоч і є самостійним об`єктом нерухомого майна, однак розташована у багатоквартирному будинку, тому її перепланування шляхом переустаткування туалетів, ванних кімнат має відповідати вимогам нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. 

Пунктом 42 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 (далі - Правила № 712), визначено, що управитель має, зокрема, право вимагати від співвласників дотримання вимог правил експлуатації приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки. Інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

За пунктом 42 Правил № 712 співвласник багатоквартирного будинкузобов`язаний дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя або його представників у порядку, визначеному законом і договором управління, для ліквідації та запобігання аваріям, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників та/або учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. 

Крім того, санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, яких мають дотримуватися власники квартир у багатоквартирному будинку, визначені також ДБН В.1.2-8:2021 «Основні вимоги до будівель і споруд. Гігієна, здоров`я та захист довкілля». 

Ці норми поширюються на будівлі та споруди у цілому та їх частини (конструктивні та інженерні системи) під час проектування та будівництва, а також встановлюють положення щодо дотримання функціональних параметрів об`єкта під час його експлуатації.

Дотримання основної вимоги щодо забезпечення гігієни і здоров`я людини та захисту довкілля протягом усього життєвого циклу здійснюється завдяки виконанню комплексу заходів, зокрема: організації внутрішнього простору, що враховує повітряно-тепловий, світловий та акустичний комфорт, захищеність приміщень від накопичення радону, нейтралізацію неприємних запахів, а також контроль і управління системами інженерного забезпечення будівель і споруд, що забезпечують використання для потреб життєзабезпечення людини нормативних санітарних параметрів.

Для виконання основної вимоги під час проектування будівель і споруд слід враховувати чинники, що можуть вплинути на дискомфорт, неприємні відчуття та здоров`я людини, що перебуває всередині приміщень будівель і споруд, до яких належать такі забруднювачі та шкідливі фактори: продукти обміну речовин (водяна пара, діоксид вуглецю, неприємні запахи тощо); продукти згоряння (водяна пара, монооксид вуглецю, оксиди азоту тощо); токсичні гази; джерела викидів парникових газів; леткі органічні сполуки (формальдегід, розчинники тощо); зважені в повітрі аерозолі (пил від будівельних матеріалів тощо); життєздатні організми, включаючи мікроорганізми (найдрібніші комахи, грибки, бактерії, віруси тощо); радон і продукти його розпаду; радіоактивні речовини; відсутність природного освітлення; електромагнітне випромінювання електротехнічного та/або електронного устатковання тощо. 

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Аналогічно тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.

Суди встановили, що  ОСОБА_1  у квартирі  АДРЕСА_5 (поверхом вище від квартири позивача) здійснив ремонтні роботи, в процесі яких проведено перепланування у вигляді зміни місць розташування кухні та санвузла між собою без зміни їх площі. 

Таке перепланування погіршило умови експлуатації і проживання в квартирі позивача, адже внаслідок проведених ремонтних робіт туалет у квартирі поверхом вище розміщений над кухнею позивача (виникнення неприємних запахів, осідання на всіх кухонних поверхнях і продуктах харчування будівельного пилу, потенційна загроза прориву каналізаційного потокувідходів), що не допускається запунктом 5.21 ДБН 2.2-15-2019, Правилами № 76, Правилами № 712 та ДБН В.1.2-8:2021 «Основні вимоги до будівель і споруд. Гігієна, здоров`я та захист довкілля». 

Апеляційний судобґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання  ОСОБА_1 як власника квартири     АДРЕСА_5 усунути позивачеві перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою     АДРЕСА_1 шляхом приведення квартири№ 151 до попереднього стану, відповідно до технічної документації та цільового призначення приміщень на час введення будинку  АДРЕСА_3 в експлуатацію, та здійснення демонтажу обладнаного санвузла на площі кухні за власні кошти.

Незгоду з розміром присудженого морального відшкодування завданої переплануванням квартири шкоди заявник з посиланням на відповідну підставу касаційного оскарження (частина друга статті 389 ЦПК України) не мотивує, лише зазначає про безпідставність стягнутої суми. 

Оскільки особа, яка звернулася з касаційною скаргою, не обґрунтувала своєї незгоди з розміром моральної шкоди, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для втручання в рішення апеляційного суду в цій частині. 

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів порушення його прав та інтересів з боку відповідача,що свідчить про спробу відповідача ініціювати переоцінку доказів у справі. 

Дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Стосовно посилань у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року в справі № 910/5958/20, про ефективність засобу відновлення порушення права та про те, що відсутність порушеного права є самостійною відмовою в позові, колегія суддів відхиляє такі доводи, адже в цій справі встановлено як порушення прав позивача, так і ефективність заявленого ним способу захисту. 
Заявник також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодозастосування статті 391 ЦК України в контексті визначення конкретного доказу, яким власник майна має довести суду, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, проведенням (на думку позивача) незаконного перепланування (реконструкції) в квартирі з урахуванням положень статті 78 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України необхідно встановити відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також наявність/ відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд також звертає увагу, що правові висновки суду формулюються з урахуванням конкретних обставин справи. Тобто на відміну від повноважень законодавчої гілки влади до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини.
Доводи ОСОБА_1 у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу, з огляду на те, що заявник, вказуючи зазначені підстави касаційного оскарження, не навів належного обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Крім того, відсутні підстави для формування правового висновку про те, яким доказом власник майна має довести суду, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, оскільки в цій справі такі обставини доведені належними й допустимими доказами. 
Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на висновки суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення залишається без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чирки Ольги Олегівни залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська