УХВАЛА 

25 лютого 2025 року 
м. Київ

справа № 761/43511/24

провадження № 61-2073cк26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» про визнання правовідносин трудовими та зобов`язання внести запис до трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» про визнання правовідносин трудовими та зобов`язання внести запис до трудової книжки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року позов 
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» про визнання правовідносин трудовими та зобов`язання внести запис до трудової книжки задоволено.
Визнано трудовими правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» (65014, м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 39/1, офіс 1, код ЄДРПОУ 41390520) у період з 23 травня 2022 року до 30 вересня 2024 року включно.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» (65014, 
м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 39/1, офіс 1, код ЄДРПОУ 41390520) внести записи до трудової книжки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про прийняття її на роботу на посаду заступника редактора української версії газети KyivPost з 23 травня 2022 року та про звільнення з посади заступника редактора української версії газети KyivPost за власним бажанням з 30 вересня 2024 року.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 
2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 761/43511/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» про визнання правовідносин трудовими та зобов`язання внести запис до трудової книжки задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі № 761/43511/24, провадження №2/761/3801/2025 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» про визнання правовідносин трудовими та зобов`язання внести запис до трудової книжки.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгруп» на користь ОСОБА_1 середню зарплату за період з 23.05.2022 по 30.09.2024 у розмірі 
483 771,54 грн.
У решті заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року в оскаржуваній частині та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви залишено без задоволення.
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесгрупп» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 
2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У лютому 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки 
у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником 
у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці 
у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі 
№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, 
від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).

Касаційна скарга повною мірою не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 

Так, заявник у тексті касаційної скарги вказує, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Саме по собі цитування у змісті касаційної скарги змісту постанови Верховного Суду та норм законодавства України без формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, не є належним виконанням вимог закону, оскільки не дозволяє чітко встановити підстави касаційного оскарження заявником судових рішень.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Касаційна скарга надіслана до суду електронною поштою, проте доказів надсилання листом з описом вкладення копій касаційної скарги іншим учасникам справи заявником не надано.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції докази надсилання листом з описом вкладення копій касаційної скарги та доданих до неї документів усім учасникам справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець