УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року
м. Київ
справа № 727/8286/25
провадження № 51- 944 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 грудня 2025 року,
установив:
Шевченківський районний суд м. Чернівці вироком від 06 жовтня 2025 року  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за:
- ч. 1ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК), із застосуванням ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 року 6 місяців;
- ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, за виключенням житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, за виключенням житла.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона, діючи умисно, незаконно, протиправно придбала з метою подальшого збуту згорток фольги із вмістом порошкоподібної речовини світлого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін та незаконно, протиправно, з метою подальшого збуту зберігала при собі 29жовтня 2024 року.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 29 жовтня 2024 року незаконно, протиправно, маючи на меті отримання прибутку, перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. С. Скальда 33, за грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень збула ОСОБА_7 вищевказаний згорток фольги, в якому знаходилась психотропна речовина, обіг якого обмежено, амфетамін масою 0,1120 г.
Також, у невстановлений для органу досудового розслідування час, місці та обставинах ОСОБА_4 незаконно, протиправно, повторно придбала з метою подальшого збуту два згортки фольги із вмістом порошкоподібної речовини світлого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін та незаконно, протиправно, повторно, з метою подальшого збуту зберігала при собі до 23 січня 2025 року.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на реалізацію психотропних речовин, ОСОБА_4 23.01.2025 року незаконно, протиправно, повторно, маючи на меті отримання прибутку, перебуваючи по вул. С. Скальда 3А, в м. Чернівці, за грошові кошти в сумі 1000 гривень збула ОСОБА_7 вищевказані два згортки фольги, в яких знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено, амфетамін масою 0,2247 г.
Крім цього, в невстановлений для органу досудового розслідування час, місці та обставинах ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на реалізацію психотропних речовин, незаконно, протиправно, повторно придбала з метою подальшого збуту три згортки фольги із вмістом порошкоподібної речовини світлого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін та незаконно, протиправно, повторно, з метою подальшого збуту зберігала при собі до 02 червня 2025 року.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на реалізацію психотропних речовин, ОСОБА_4 02 червня 2025 року незаконно, протиправно, повторно, маючи на меті отримання прибутку, перебуваючи по вул. С. Скальда 33, в м. Чернівці, за грошові кошти в сумі 2000 гривень збула ОСОБА_7 три згортки фольги, в яких знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено, амфетамін масою 0,4427 г.
Крім того, у невстановлений для органу досудового розслідування час, місці та обставинах ОСОБА_4 незаконно, протиправно, повторно придбала з метою подальшого збуту фольговий згорток із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, яку незаконно, протиправно, повторно придбала та зберігала з метою подальшого збуту при собі близько до 02 червня 2025 року.
У подальшому 02 червня 2025 року в період часу під час проведення затримання ОСОБА_4 та проведення особистого обшуку працівниками поліції за адресою: м. Чернівці, вул. С. Скальда 30, в портсигарі ОСОБА_4 виявлено та вилучено згорток фольги із вмістом порошкоподібної речовини світлого кольору, яка містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено, амфетамін, масою 0,1045 г, яку ОСОБА_4 повторно зберігала при собі з метою подальшого збуту.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 08 грудня 2025 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2025 року залишив без змін.
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 грудня 2025 року в частині призначеного покарання та застосувати до ОСОБА_4 положення статей 75, 76 КК 
На обґрунтування своїх доводів захисник у скарзі зазначає про те, що:
- ОСОБА_4 страждає на тяжке онкологічне захворювання та згідно з медичною документацією вона проходить курси поліхіміотерапії. Проведення хіміотерапії та променевої терапії потребує спеціалізованого стаціонарного лікування у медичному закладі. У матеріалах справи міститься інформація, що в системі Державної кримінально-виконавчої служби України відсутні спеціалізовані онкологічні медичні заклади для лікування таких хворих, у зв`язку з чим реальне відбування покарання створює серйозну загрозу життю та здоров`ю засудженої;
- суди попередніх інстанцій не врахували низку істотних обставин, які суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених дій та свідчать про можливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства. Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину, щиро розкаялася, надала правдиві викривальні показання, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, фактично не надав їм важливого значення при визначенні виду та розміру покарання. Апеляційний суд, залишаючи вирок без змін, не перевірив належним чином доводи сторони захисту щодо необхідності застосування біль м`якого покарання та обмежився формальним посиланням на дискреційні повноваження суду. Такий підхід суперечить правовим позиціям Верховного Суду щодо необхідності реального врахування пом`якшуючих обставин при призначенні покарання;
- у даній справі злочини не супроводжувалися насильством; збут був епізодичним одній особі, яка діяла під контролем поліції; сума отриманих коштів становила лише 3500 гривень; засуджена раніше не судима, повністю визнала свою вину, щиро розкаялася, активно сприяла слідству, має тяжке онкологічне захворювання, і за таких обставин реальне позбавлення волі є явно непропорційним;
- судами було встановлено, що всі епізоди збуту психотропної речовини відбулися виключно в межах контрольованих закупок, ініціатива щодо придбання психотропної речовини виходила від ОСОБА_7 , яка діяла під контролем правоохоронних органів. Провокативний характер дій особи повинен був бути врахований судами при призначенні покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за обставин, встановлених місцевим судом, в порядку ст. 349 КПК, та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, що, на переконання сторони захисту, виразилося в необґрунтованому незастосуванні до 
ОСОБА_4 більш м`якого покарання, зокрема положень, передбачених статтею 75 КК, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З огляду на принципи співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зокрема, відповідно до положень, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, а також відомості про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона раніше не судима.
Також місцевий суд врахував те, що:
- ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення;
- згідно з відповіддю ОКНП «Буковинського клінічного онкологічного центру» від 22 серпня 2025 року, у ОСОБА_4 діагностовано злоякісне новоутворення.
Наведені обставини суд першої інстанції, на підставі положень ст. 66 КК, визнав такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обставин, які обтяжують її покарання, місцевим судом не встановлено.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що, як убачається з показань обвинуваченої ОСОБА_4 , остання в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, висловилася критично до вчиненого діяння та щиро розкаялася, а отже, суб`єктивне ставлення винної до вчиненого злочину полягало у тому, що вона визнала свою провину, висловлювала жаль з приводу вчиненого та бажала виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття ОСОБА_4 ґрунтувалося на критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалася, та нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та з урахуванням даних про особу винної, а саме того, що вона раніше не судима, її критичне ставлення до вчиненого, стан здоров`я, позицію сторони обвинувачення щодо покарання, яке необхідно призначити обвинуваченій, місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК, та призначив основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статей обвинувачення. При цьому судом першої інстанції зазначено, що саме таке покарання буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи апеляційну скаргу захисника, урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої, те, що вона раніше судима, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у неї тяжкого онкологічного захворювання та відсутність обставин, які його обтяжують.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги захисника про те, що злочини, вчинені ОСОБА_4 , були вчинені під контролем працівників правоохоронних органів, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що всі отримані докази є належними і допустимими, і з урахуванням того, що суд першої інстанції при призначенні покарань ОСОБА_4 за ч.1 ст. 307 та ч.2 ст.307 КК призначив їх із застосуванням ст.69 КК, та при призначенні покарань за сукупністю злочинів застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, колегія суддів апеляційного суду не вбачила підстав для пом`якшення обвинуваченій призначеного покарання.
Зважаючи на наведені обставини, суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду, що перераховані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, істотно знижують ступінь вчинених ОСОБА_4 злочинів, та призначенням їй покарання нижче від найнижчої межі, встановлених в санкціях ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК.
На переконання Суду, наведені висновки судів попередніх інстанцій щодо справедливості, необхідності і достатності призначеного ОСОБА_4 покарання у цілому є законними й обґрунтованими.
З огляду на зазначене, рішення суду про призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки є належним чином вмотивованим, обґрунтованим та таким, що є достатнім для виправлення засудженої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Надаючи оцінку вищезазначеним доводам касаційної скарги щодо суворості покарання через незастосування положень, передбачених ст. 75 КК, Суд зазначає таке.
Розділами X та XI КК врегульовано питання призначення покарання та його види.
Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Тобто таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається покарання, яке хоч не виходить за межі санкції, однак є явно несправедливим за видом та розміром через суворість. 
Кримінальним кодексом України за ч. 1 ст. 307 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, а за ч. 2 ст. 307 КК - покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.
Проте захисник, посилаючись на суворість призначеного покарання, належним чином не навів обґрунтувань про те, у зв`язку з чим він дійшов до такого висновку, з огляду на те, що суди попередніх інстанцій, в тому числі з урахуванням даних про особу, на які захисник посилається в поданій скарзі, її стану здоров`я, призначили покарання із застосуванням положень ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК нижче нижчої межі санкцій, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Звільнення від покарання та його відбування врегульовано в розділі XII КК.
Застосування положень ст. 75 КК не є покаранням, оскільки ці положення можуть застосовуватись лише при звільненні від вже призначеного покарання, вид, строк та порядок призначення якого врегульовано в розділах Х та ХІ КК.
Разом із тим, місцевий суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК.
Згідно зі ст. 75 КК (у редакції, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_4 правопорушення), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, апеляційний суд фактично погодився з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування положень, передбачених ст. 75 КК.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо незастосування щодо обвинуваченої положень ст. 75 КК, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні також послався на відповідь начальника ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській області, згідно з якою:
- станом на 13 жовтня 2025 року ОСОБА_4 проходить другий курс призначеної поліхіміотерапії. Заплановано 6-12 курсів;
- на даний час в системі ДКВС України не має профільних онкологічних лікарень для подальшого скерування хворих та лікування. Онкологічні хворі скеровуються до закладів МОЗ України. ОСОБА_4 проходить лікування в ОКНП «Чернівецький онкологічний центр»;
- на теперішній час ОСОБА_4 знаходиться під наглядом лікарів Чернівецької міської медичної частини №33 філії ЦОЗ ДКВС України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільських областях. Курс ПХТ, який був призначений на 13.10.2025 відкладено у зв`язку із ГРВІ хворої.
Тобто, як зазначив апеляційний суд у своєму рішенні, із наведеного вище слідує, що обвинувачена ОСОБА_4 проходить лікування в Чернівецькому онкологічному центрі, куди доставляється із СІЗО, а також перебуває під наглядом лікарів медичної частини №33. Будь-яких застережень чи показань лікарів щодо неможливості перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, в матеріалах справи не має.
З урахуванням фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, кількості вчинених злочинів, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесені законом до тяжких, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, в цілому є обґрунтованим, а тому Суд не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги захисника в цій частині.
Разом з цим Суд зазначає, що не можуть бути предметом перегляду у суді касаційної інстанції доводи касаційної скарги захисника про те, що судами було встановлено, що всі епізоди збуту психотропної речовини відбулися виключно в межах контрольованих закупок, ініціатива щодо придбання психотропної речовини виходила від ОСОБА_7 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, і провокативний характер дій особи повинен був бути врахований судами при призначенні покарання, оскільки розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції був проведений в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, а відповідно до ч. 3 зазначеної статті учасники судового провадження позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які не були предметом дослідження суду першої інстанції.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 страждає на тяжке онкологічне захворювання та згідно з медичною документацією вона проходить курси поліхіміотерапії, а проведення хіміотерапії та променевої терапії потребує спеціалізованого стаціонарного лікування у медичному закладі, Суд зауважує, що за наявності для того обґрунтованих підстав ОСОБА_4 не позбавлена можливості в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 537, 539 КПК, вирішити питання, у відповідності до положень ст. 84 КК, про її звільнення від покарання за хворобою. 
Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводів касаційної скарги захисника про допущення судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог КПК. 
Так, на переконання Суду, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, в цілому дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, ретельно їх перевірив та, належним чином мотивувавши своє рішення, обґрунтовано залишив її без задоволення. При цьому підстав для скасування чи зміни вироку, передбачених статтями 412-414 КПК, суд апеляційної інстанції не встановив.
Таким чином, на думку Суду, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень вимог КПК, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у касаційній скарзі не наведено.
Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 грудня 2025 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3