ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 140/13440/24
адміністративне провадження № К/990/42522/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 (головуючий суддя - Матковська З.М., судді: Гінда О.М., Гуляк В.В.) у справі №140/13440/24.

встановив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету спору, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) від 10.12.2024 № 0337270705 про застосування фінансових санкцій на суму 1317758,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, аргументуючи тим, що в наказі про проведення фактичної перевірки не вказано підстав для її проведення, а є лише посилання на пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки та інформацію, яку контролюючий орган отримав про порушення позивачем вимог чинного законодавства. Отже, вважає, що фактична перевірка проведена за відсутності законних на те підстав.

Щодо порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації зазначає, що на виконання вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України надано усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились у магазині. Всі товари, які знаходились у магазині, офіційно отримані платником податків за відповідним договором комісії та актом приймання-передачі, що підтверджується прихідними документами, які були надані під час перевірки.

Зазначає, що законодавством не визначено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції, тому, висновок контролюючого органу про ненадання первинних документів, які підтверджують облік і походження товару, не відповідає дійсності. Більше того, акт, що засвідчує факт відмови в наданні документів або їх не наданні, контролюючий орган не складав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10.12.2024 № 0337270705 про застосування фінансових санкцій на суму 1317758,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 та залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2025.

Підставою касаційного оскарження позивач зазначає пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема вважає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано пункт 12 статті 3, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 та від 30.07.2024 у справі №380/6314/24.

Також вказує, що з урахуванням правового висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 09.09.2025 у справі № 600/5677/24-а, суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Інструкції та Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами, оскільки зазначені нормативно-правові акти не регламентують порядок ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями, тоді як санкція, передбачена статтею 20 Закону про РРО, застосовується саме за порушення порядку обліку товарів.

Вважає, що в даному випадку документи, що підтверджують облік товарних запасів, які знаходилися у місці продажу, були надані платником податків під час перевірки. Надані позивачем, як комісіонером на початок перевірки документи, які є первинними в рамках правовідносин за Договором комісії повністю спростовують склад об`єктивної сторони порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, за яке передбачено відповідальність статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі наказу від 19.06.2024 №1387-п Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведена фактична перевірка господарської одиниці позивача, а саме: магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період діяльності відповідно до статті 102 Податкового кодексу України з 01.04.2024 по дату закінчення перевірки.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 28.06.2024 №17817/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого контролюючий орган вказав на порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В пункті 2.2.12 акту перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 не ведеться у порядку, передбаченому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, так як не надано первинні документи, що підтверджують облік та походження товарів на загальну суму 1317758,00 грн. До перевірки надано договір комісії №СЮ-01-06-24-ЖО від 01.06.2024, акт приймання-передачі товарів до договору комісії №СЮ-01-06-24-ЖО від 01.06.2024 на загальну суму 1317758,00 грн, які свідчать про те, що фізична особа підприємець ФОП ОСОБА_1 здійснює комісійну торгівлю товарами (непродовольчими) прийнятими на комісію від ФОП ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

В ході проведення перевірки 19.06.2024 ФОП ОСОБА_1 було надано запит про надання супровідних документів на отримані товари для комісійної торгівлі, які передбачені правилами комісійної торгівлі непродовольчими товарами, проте, документи згідно запиту не надано. На товарах, які виставлено для продажу в торговому залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не встановлено товарні ярлики та цінники, як цього вимагають наказ Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України № 343 від 08.07.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.1997 № 324/2128 «Про затвердження Інструкції про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійснені комісійної торгівлі непродовольчими товарами» та Наказ Міністерства зовнішніх економічних зав`язків України від 13.03.1995 № 37, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.1995 № 79/615 «Про затвердження Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами».

Отже, виходячи з вищенаведеного та з того, що до перевірки не надано квитанції (другі примірники комітентських карток), які виписуються на товар прийнятий на комісію, а також на товар, який виставлено для продажу в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не встановлені товарні ярлики та цінники, не має ознак комісійної торгівлі товарами в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому при проведенні фактичної перевірки не враховано акт приймання передачі товарі до договору комісії №СЮ-01-06-24-ЖО від 01.06.2024 на загальну суму 1317758,00 грн. в кількості 885 одиниць.

В ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 19.06.2024 було надано запит про надання документів (копій документів), а саме: виписки з банку з розрахункового рахунку або звіти з терміналу, через який проводяться розрахунки безготівкові за період з 01.04.2024 по дату початку перевірки також про надання копій документів, а саме: документи, що засвідчують якість та безпеку прийнятих на комісію товарів та супровідні документи на отримані товари для комісійної торгівлі, які передбачені правилами комісійної торгівлі непродовольчими товарами. ФОП ОСОБА_1 не надав документи, які зазначені в запитах та пов`язані з предметом перевірки.

Відтак, за висновком контролюючого органу, перевіркою встановлено порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме: не ведеться у порядку передбаченому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, так як не надано первинних документів, які підтверджують облік та походження товарів на загальну суму 1317758,00 грн.

Таким чином, суб`єктом господарювання не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на суму 1317758,00 грн, чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вказаного акту перевірки, ГУ ДПС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №0217440705 від 09.08.2024, згідно з яким застосовано до підприємця штрафні санкції на суму 1318778,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржене в адміністративному порядку та рішенням ДПС України № 31916/6/99/00-06-03-02-06 від 24.10.2024 податкове повідомлення-рішення від 09.08.2024 № 0217440705 скасовано в частині застосування штрафних санкцій на суму 1020,00 грн, а в іншій частині залишено без змін (а.с. 19-24).

10.12.2024 ГУ ДПС у Волинській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 0337270705 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1317758,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що під час фактичної перевірки позивачем були надані документи, які підтверджують походження та облік товарів, що перебували у місці продажу, а факт ненадання будь-яких документів контролюючим органом належним чином зафіксований не був. Також зазначив, що позивач не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази безпосередньо в судове засідання. Суд констатував, що податковим органом не надано оцінки первинним документам, які були надані під час проведення перевірки, долучені позивачем до скарги на податкове повідомлення-рішення, що спростовує доводи відповідача про відсутність документів щодо обліку товарів на момент перевірки у ОСОБА_1 . 

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції щодо придбання позивачем товару, який реалізовувався ним у магазині; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ведення обліку товарних запасів. При цьому, виходячи із змісту договору комісії наявного у матеріалах справи від 01.06.2024, актів прийому-передачі товарів, Порядку №496, на думку суду, вказані документи підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходилися у місці продажу. 

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо неправомірності проведення контролюючим органом фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції не погодився з доводами позивача, що під час проведення фактичної перевірки надані усі документи, які підтверджують облік та походження товарів, які перебували на реалізації на час проведення фактичної перевірки та вважав вірними доводи податкового органу що позивачем на початок проведення перевірки не надано первинних документів, які підтверджують облік товарів.

Також суд вважав, що позивач провадить діяльність з реалізації технічно складних товарів, які підлягають гарантійному ремонту, облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання не ведеться у порядку передбаченому законодавством так як не надано первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Верховний Суд, переглядаючи рішення суду апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

Згідно з пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Фізичні особи - підприємці, які застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов`язані вести облік доходів та витрат в паперовому та/або електронному вигляді.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно з пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон про РРО. Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або/та в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22, від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22, від 30.09.2025 у справі №520/22949/24.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за № 1411/37033.

Пунктом 2 розділу I Порядку № 496 визначено, що документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Пунктом 2 розділу IІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. ФОП, який здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Пунктом 10 розділу II Порядку № 496 встановлено, що первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Аналіз наведених положень свідчить, що обов`язок фізичної особи-підприємця щодо ведення обліку товарних запасів та зберігання первинних документів безпосередньо пов`язаний із наявністю конкретних товарів у місці продажу (господарському об`єкті). Первинні документи та форма обліку мають зберігатися у такому місці лише до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної у відповідних первинних документах.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 08.01.2026 у справі №140/844/25. 

При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22, в якій зазначено, що для встановлення факту ненадання документів на підтвердження обліку та походження товарів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, першочергово необхідно встановити, який саме товар станом на момент перевірки зберігається у місці продажу.

Відповідно, лише у разі встановлення контролюючим органом, що у місці продажу на момент проведення перевірки фактично знаходився конкретний товар, який не внесений до форми обліку та щодо якого відсутні первинні документи, наявні підстави для застосування до суб`єкта господарювання фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, за наслідками проведеної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу товарів, які не обліковані за встановленою формою. При цьому в акті перевірки також відображено, що до перевірки надано договір комісії №СЮ-01-06-24-ЖО від 01.06.2024, акт приймання-передачі товарів до договору комісії №СЮ-01-06-24-ЖО від 01.06.2024 на загальну суму 1317758,00 грн, які свідчать про те, що фізична особа підприємець ФОП ОСОБА_1 здійснює комісійну торгівлю товарами (непродовольчими), прийнятими на комісію від ФОП ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку встановленому порушенню, погодився з доводами відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 на початок проведення фактичної перевірки не надано первинних документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що на початок проведення перевірки нии були надані первинні документи, зокрема накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки чи інші документи, які містять реквізити, що підтверджують облік та походження товарів, які на момент перевірки знаходилися у місці продажу.

У свою чергу, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки були надані всі документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством та які підтверджують походження товарно-матеріальних цінностей, що перебували у місці реалізації.

Разом з тим, констатуючи факт подання контролюючому органу зазначених документів, отримання яких відповідачем під час фактичної перевірки не заперечується, суд першої інстанції належним чином не дослідив ці документи та не надав їм оцінки, зокрема в аспекті їх достатності для підтвердження належного обліку товарів, що перебували у реалізації.

Водночас суд апеляційної інстанції, дослідивши надані позивачем документи, дійшов висновку про їх недостатність для підтвердження обліку та походження товарів, які на момент перевірки знаходилися у місці продажу, виходячи з того, що позивачем що на початок проведення перевірки надано відповідні первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу. 

Водночас належної оцінки наданим ФОП ОСОБА_1 документам у контексті підтвердження або спростування походження товарів, які перебували у реалізації, судом апеляційної інстанції не було надано, хоча саме ненадання документів щодо походження товару зазначено контролюючим органом як встановлене порушення в акті фактичної перевірки.

Крім того, оцінюючи достатність поданих позивачем документів для підтвердження належного обліку товарів, що перебували у реалізації, суди обох інстанцій не врахували специфіку господарської діяльності, а саме здійснення комісійної торгівлі, у контексті вимог законодавства щодо ведення обліку товарних запасів за місцем продажу.
Судами також не встановлено чи товари, які були передані згідно договору комісії на які контролюючий орган просив надати облікові документи, дійсно перебували у місці продажу. 

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову випливає з такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з`ясування всіх обставин справи, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами першою-третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги наведені порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм частини четвертої статті 9, частини першої статті 77, статей 90, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, стверджувати, що суди правильно встановили обставини справи, а відтак і що правильно застосували норми матеріального права, не можна.

Виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд не наділений повноваженнями на встановлення обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе.
Частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що зазначені вище обставини щодо належного кваліфікування зафіксованих в акті дій чи бездіяльності позивача як правопорушення, встановлення факту реалізації необлікованого товару, встановлення наявності чи відсутності первинних документів у взаємозв`язку із наявними на час перевірки у продажу товарами не були належним чином перевірені ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду судам першої та апеляційної інстанцій необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення. 

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі №140/13440/24 - скасувати.

Справу №140/13440/24 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   І.Я.Олендер