ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/597/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп Лтд» арбітражного керуючого Абрамова В. В., представників Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» (Madison Pacific Trust Limited) - Дудяка Р. А. та Скрипника С. В, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» - Мельниченка А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» (Madison Pacific Trust Limited)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025

у справі № 914/597/23
за заявою Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» (Madison Pacific Trust Limited)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп Лтд»
про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року Компанія «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» (Madison Pacific Trust Limited) (далі - Компанія, ініціюючий кредитор, скаржник) подала до Господарського суду Львівської області заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп Лтд» (далі - Товариство, боржник) у порядку статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на неспроможність боржника виконати грошові зобов`язання перед Компанією (як Кредитним агентом та Довірчим управителем міжнародним забезпеченням) у зв`язку з несплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до Кредитного договору від 12.11.2019, Договору довірчого управління забезпеченням та міжкредиторською угодою, Договору приєднання від 05.12.2019 у розмірі 2197589,97 доларів США, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ на дату подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство становить 80 362 788,57 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2023, серед іншого, відкрито провадження у справі № 914/597/23 про банкрутство Товариства; визнано вимоги кредитора Компанії у розмірі 80 362 788,57 грн; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником його майна арбітражного керуючого Абрамова Віталія Валерійовича (далі - Розпорядник майна); призначено попереднє засідання суду.
16.03.2023 за номером 70241 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства.
13.04.2023 до місцевого господарського суду від Компанії надійшла заява з додатковими грошовими вимогами до боржника на суму 4 229 620 474,10 грн. 
Додаткові грошові вимоги Компанія обґрунтувала наявністю заборгованості по тілу кредиту та несплачених відсотках відповідно до Кредитного договору від 12.11.2019, Договору довірчого управління забезпеченням та міжкредиторської угоди, Договору приєднання від 05.12.2019, сума якої (заборгованості), окрім раніше заявлених кредиторських вимог у заяві про відкриття провадження у цій справі про банкрутство, складає 4 229 620 474,10 грн (неустойка (штраф, пеня) не нараховувалась).
26.04.2023 до суду від Розпорядника майна надійшло повідомлення від 24.04.2023 № 02-12/42 про результати розгляду додаткових грошових вимог Компанії, згідно з яким зазначені кредиторські вимоги визнано повністю.
Короткий зміст ухвал суду першої інстанції
Ухвалою від 27.02.2024 у справі № 914/597/23 Господарський суд Львівської області постановив:
- визнати додаткові грошові вимоги Компанії до Товариства на суму 4229620474,10 грн (згідно пункту 1 резолютивної частини ухвали);
- витрати Компанії по сплаті судового збору за подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство у розмірі 26 840,00 грн, витрати Компанії по сплаті судового збору за подання до суду заяви з додатковими грошовими вимогами до боржника у розмірі 5 368,00 грн та витрати Компанії на авансування винагороди арбітражному керуючому у розмірі 60 300,00 грн покласти на Товариство як витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (згідно пункту 2 резолютивної частини ухвали).
Зазначену ухвалу суд першої інстанції мотивував обґрунтованістю заявлених додаткових грошових вимог Компанії та наявністю підстав для їх визнання, що зумовило й вирішення питання розподілу судових витрат (судового збору) та витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому у відповідний спосіб шляхом покладення їх на боржника.
Ухвалою попереднього засідання від 29.10.2024 Господарський суд Львівської області, серед іншого, постановив визнані судом вимоги Компанії до Товариства на суму 4 309 983 262, 67 грн та 92 508,00 грн витрат по сплаті судового збору та витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому (згідно підпункту 1.1 пункту 1 резолютивної частини ухвали).
Не погодившись із зазначеними ухвалами місцевого господарського суду в частині грошових вимог Компанії, боржник (Товариство) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» (кредитор згідно ухвали від 29.10.2024, далі - Кредитор) оскаржили такі у відповідних частинах в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 апеляційні скарги Товариства та Кредитора задоволено частково; пункт 1 ухвали Господарського суду Львівської області від 27.02.2024 про визнання додаткових грошових вимог Компанії на суму 4 229 620 474,10 грн скасовано; в цій частині прийнято нове рішення, яким додатково заявлені грошові вимоги Компанії до Товариства на суму 4 229 620 474,10 грн, як вимоги 4 черги реєстру вимог кредиторів (з правом вирішального голосу в представницьких органах кредиторів) відхилено; пункт 1.1 ухвали Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 за результатами попереднього засідання в частині визнання грошових вимог Компанії до Товариства на суму 4 309 983 262,67 грн скасовано; прийнято в цій частині нове рішення, яким такі грошові вимоги не визнані господарським судом як конкурсні з правом вирішального голосу в представницьких органах кредиторів; ухвалено Розпоряднику майна внести окремо до реєстру вимог кредиторів до боржника відомості про майно (майнові права) боржника, яке є предметом застави згідно із договором застави майнових прав від 28.11.2019, укладеним між Товариством та Компанією.
Постанову суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що вимоги Компанії до боржника забезпечені заставою майнових прав на загальну суму 225 000 000 доларів США за Договором застави майнових прав від 28.11.2019, застава за яким була чинною та внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. 
При цьому апеляційний суд керувався тим, що матеріали справи № 914/597/23 не містять доказів того, що Компанія повністю або частково відмовилася від наданого забезпечення, тобто ініціюючий кредитор не подавав відповідної заяви про відмову від забезпечення, а також не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про його намір відмовитися від прав на забезпечення.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
Компанія подала до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 914/597/23, просила скасувати оскаржену постанову та залишити в силі ухвали Господарського суду Львівської області від 27.02.2024 та від 29.10.2024 в частині визнання вимог Компанії.
Касаційну скаргу Компанія мотивувала підставами касаційного оскарження, які визначені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) через неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах таких норм права:
- статей 45, 47 КУзПБ; статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»; розділу 12 Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затверджених Наказом Міністерства юстиції України 17.08.2020 № 2778/5 (постанова Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 914/466/23);
- статті 19 Закону України «Про заставу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 902/492/17).
У контексті допущених процесуальних порушень скаржник, серед іншого, переконує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та без належного дослідження такі обставини:
- з умов Договору застави майнових прав від 28.11.2019 вбачається, що предметом застави може бути прибуток від можливих контрактів, укладених чи таких, які будуть укладені заставодавцем. Проте, матеріали справи не містять доказів виконання заставодавцем статті 5.3.1 цього Договору;
- Товариство як Заставодавець, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів виконання умов Договору застави майнових прав щодо кожного з контрагентів, передбачених в Додатку 1 «Контракти на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт», а також статті 5.3.1. Зокрема, Заставодавець не надав суду жодного Повідомлення про заставу, визнаного Боржником за Контрактом (тобто належним чином підписаного Боржником за Контрактом), а також жодного письмового підтвердження від Боржника за Контрактом про одержання ним Повідомлення про заставу;
- згідно з умовами статті 2 Договору застави майнових прав без отримання згоди на таку Заставу щодо Контрактів на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, що вказані під номерами 9 та 10 у Додатку 1 (Контракти на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт) до цього Договору, Договір застави майнових прав не набрав чинності;
- згідно з даними обліку боржника не підтверджується існування Договору застави майнових прав від 28.11.2019, укладеного між Товариством та Компанією на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором від 12.11.2019, та/або зобов`язань за цим Договором застави;
- Розпорядник майна у судовому засіданні 08.04.2025 підтвердив, що результатами інвентаризації боржника не встановлено наявності дебіторської заборгованості Договору застави майнових прав від 28.11.2019.
З наведених підстав, скаржник доводив, що заявлені Компанією вимоги до боржника є конкурсними, а не забезпеченими, як про то помилково виснував суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі 
Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 296 ГПК України не перешкоджає касаційному перегляду оскарженого судового рішення. 
Водночас боржник подав письмові пояснення, у яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін як законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом поданих пояснень боржник стверджує про безпідставність доводів скаржника, оскільки судом апеляційної інстанції достовірно встановлено, що виходячи із змісту статей 3.1, 3.2 та 9.1 Договору застави майнових прав, вимоги Компанії, викладені у заяві з додатковими кредиторськими вимогами з урахуванням раніше заявлених та визнаних судом кредиторських вимог, забезпечені заставою майнових прав боржника в повному обсязі, оскільки забезпечені предметами укладеного Договору застави майнових прав. 
У цьому зв`язку боржник переконує, що беручи до уваги положення статті 1, абзацу третього частини другої статті 45 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями статей 572, 575, 583, 584, 589 Цивільного кодексу України, статей 12, 19, 28, 49 Закону України «Про заставу» та статей 1, 3, 7, 11, 17, 39 Закону України «Про іпотеку», вимоги забезпеченого кредитора, якщо інше не обумовлено договором застави та немає заяви такого кредитора про повну чи часткову відмову від забезпечення, є забезпеченими в цілому незалежно від облікової оцінки заставного (іпотечного) майна, визначеної сторонами в договорі застави (іпотеки).
Касаційне провадження
12.11.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Компанії.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.11.2025 для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Погребняк В. Я.
Ухвалою від 20.11.2025 у справі № 914/597/23 Верховний Суд залишив касаційну скаргу Компанії без руху, надав скаржнику строк для усунення недоліків.
На виконання вимог зазначеної ухвали до касаційного суду 21.11.2025 надійшла заява скаржника про усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою від 11.12.2025 Верховний Суд, серед іншого, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 914/597/23; призначив касаційну скаргу до розгляду на 28.01.2026 о 11:15.
Ухвалою від 20.01.2026 Верховний Суд задовольнив заяву Компанії про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалами від 28.01.2026 та від 11.02.2026 Верховний Суд оголошував перерву у судовому засіданні у справі № 914/597/23 з розгляду касаційної скарги Компанії, востаннє - до 25.02.2026 о 10:30.
Судове засідання 25.02.2026 відбулось за участю Розпорядника майна боржника, представників Компанії (скаржник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» (кредитор згідно ухвали від 29.10.2024), які підтримали надані ними пояснення щодо суті вимог та доводів касаційної скарги. Інші учасники справи явку представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників судового процесу чи їх повноважних представників.
Фактичні обставини справи (щодо питання забезпеченості грошових вимог ініціюючого кредитора), встановлені судом апеляційної інстанції 
З матеріалів справи апеляційний господарський суд встановив, що у заяві про додаткові грошові вимоги до боржника від 13.04.2023 Компанія не посилалася на Додатки № 5 та № 6 до Кредитного договору від 12.11.2019, як і на наявність забезпечення її грошових вимог майном боржника, натомість просила визнати додаткові грошові вимоги як вимоги першої та четвертої черги задоволення з правом вирішального голосу в представницьких органах кредиторів.
Також у матеріалах цієї справи відсутня заява ініціюючого кредитора про повну або часткову відмову від забезпечення в порядку частини другої статті 45 КУзПБ. 
Натомість, до закінчення попереднього засідання у цій справі через систему «Електронний суд» до Господарського суду Львівської області 24.10.2024 від боржника надійшли додаткові пояснення про визнання заявлених вимог Компанії як забезпечених заставою майна боржника з додатками, серед яких Товариством було надано до суду Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т. 25 а.с.160-165), де 28.11.2019 у реєстрі зареєстрований договір застави майнових прав, виданий 28.11.2019 між Компанією та Товариством, а також була подана копія вказаного Договору з усіма додатками;
29.10.24 через систему «Електронний суд» до місцевого господарського суду надійшли додаткові пояснення боржника щодо визнання заявлених вимог ініціюючого кредитора як забезпечених заставою майна боржника з додатками (т. 29, а.с. 77-95), серед яких поданий Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно якого за заявою Компанії обтяження за Договором майнових прав від 28.11.2019 припинено 25.10.2024.
З тексту ухвали попереднього засідання від 29.10.2024 апеляційний суд встановив, що в частині розгляду грошових вимог ініціюючого кредитора господарський суд послався на отримання від боржника вказаних додаткових пояснень, але правової оцінки змісту останніх та додаткам до пояснень в ухвалі взагалі не надав.
Водночас дослідивши надані до матеріалів справи докази, апеляційний суд встановив, що 28.11.2019 між Товариством (Заставодавець) та Компанією (Заставодержатель) було укладено Договір застави майнових прав за Контрактами на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт (далі - Договір застави майнових прав), відповідно до статті (С) якого Заставодержатель укладає цей Договір як солідарний кредитор за зобов`язаннями Боржників на підставі статті 12.2 (Паралельний борг) Договору про Довірче Управління Забезпеченням та Домовленість між Кредиторами та пункту 27.11 (Паралельний борг) Пріоритетного Кредитного Договору.
За умовами статті 1.1 розділу 1 «Визначення термінів та тлумачення» Договору застави майнових прав Сторони дійшли згоди щодо наступного визначення термінів та тлумачення:
«Позичальник» означає Джи Ен Термінал Ентерпрайзез Лімітед, товариство з обмеженою відповідальністю, що створене та існує за законодавством Республіки Кіпр, реєстраційний номер HE 137171, з місцезнаходженням за адресою: Промітеос 14, 3-й поверх, квартира/офіс 303, Нікосія, 1065, Кіпр.
«Фінансовий Документ» означає цей Договір, Пріоритетний Кредитний договір, Договір про довірче управління забезпеченням та Домовленість між кредиторами, Документи забезпечення, кожний Договір про комісію, кожний Запит на вибірку, кожний Договір про приєднання, будь-який Договір про Субординацію, будь-яке Свідоцтво про відповідність, Договір про Ескроу, Договір про зобов`язання щодо оплати, будь-який інший документ, визначений як такий у Пріоритетному кредитному договорі та будь-який інший документ, визначений Кредитним агентом та Позичальником як Фінансовий документ (включаючи, але не обмежуючись, з усіма змінами, новаціями, доповненнями, продовженнями або викладеннями в новій редакції).
«Забезпечені зобов`язання» означає Зобов`язання Позичальника та інших Боржників перед Заставодержателем та іншими Забезпеченими сторонами відповідно до Фінансових документів, включаючи, але не виключно:
(a) погашення будь-якої основної суми непогашеної строкової кредитної лінії за Пріоритетним кредитним договором у розмірі до 75 000 000 доларів США;
(b) сплату всіх нарахованих процентів, включаючи проценти, нараховані на прострочені суми за Фінансовими документами, за ставками, визначеними у Пріоритетному кредитному договорі, Договорі про довірче управління забезпеченням та домовленість між кредиторами та будь-якому іншому Фінансовому документі;
(c) сплату всіх комісійних, витрат та інших сум, які підлягають або підлягатимуть сплаті на підставі Пріоритетного кредитного договору, Договору про довірче управління забезпеченням та домовленість між кредиторами та будь-якого іншого Фінансового документа;
(d) сплату будь-якої суми, яка може підлягати сплаті Позичальником та будь-яким Боржником в порядку реституції у випадку недійсності Пріоритетного кредитного договору, договору про довірче управління забезпеченням та домовленість між кредиторами або будь-якого іншого Фінансового документа; та
(e) сплату будь-яких та всіх інших Зобов`язань у порядку відповідальності, яку несуть Боржники перед Забезпеченими сторонами за Фінансовими документами.
«Договір про довірче управління забезпеченням та домовленість між кредиторами» означає договір про довірче управління забезпеченням та домовленість між кредиторами, датований 12 листопада 2019 року, укладений між, серед інших, Заставодержателем та Позичальником.
«Пріоритетний кредитний договір» означає кредитний договір, датований 12 листопада 2019 року, укладений, серед інших, Заставодержателем та Позичальником, за яким Позичальнику надається кредитна лінія на суму 75 000 000 доларів США.
«Контракт на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт» означає:
(a) кожен контракт, вказаний у Додатку 1 (Контракти на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт) до цього Договору; та
(b) кожен контракт, зазначений у Статті 4.1.2.
Згідно з статті 4.1 Договору застави майнових прав, Предметом застави за цим Договором є:
4.1.1 будь-які та усі майнові права Заставодавця, існуючі наразі або у майбутньому, фактичні чи умовні, за кожним Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, у тому числі, без обмежень, будь-які та усі права вимоги та засоби правового захисту, наявні у Заставодавця за відповідним Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, а також права вимагати та отримувати страхову виплату за будь-яким Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт;
4.1.2 будь-які та усі майнові права, Заставодавця, існуючі наразі або у майбутньому, фактичні чи умовні, за будь-якими та усіма контрактами, що укладені після дати цього Договору і стороною яких є Заставодавець, та які передбачають надання будь-якої з нижчезазначених послуг:
(a) завантаження вантажу з узгодженого перевалочного пункту на причалі чи ліхтері та його зберігання на борту судна; та/або
(b) підйом та вивантаження вантажу з будь-якої частини судна на узгоджений перевалочний пункт на причалі чи ліхтері, у тому числі, без обмеження, будь-які та усі права вимоги та засоби правового захисту, наявні у Заставодавця за будь-якими та всіма такими контрактами, а також права вимагати та отримувати виплати за будь-якими та всіма такими контрактами (далі разом «Предмет застави»).
У відповідності до статті 3.1 Договору застави майнових прав, Забезпечені зобов`язання мають бути повністю виконані до Дати Остаточного Погашення. Незалежно від настання цього терміну, Застава залишатиметься чинною та продовжуватиме забезпечувати Забезпечені зобов`язання до припинення цього Договору відповідно до Статті 9.1 (Строк дії Договору).
Статтею 3.2 Договору застави майнових прав, встановлено, що Максимальний розмір Забезпечених зобов`язань становить 225 000 000 доларів США, враховуючи, що така сума може бути збільшена у разі нарахування процентів внаслідок невиконання зобов`язання на суму невиконаного зобов`язання відповідно до умов Фінансових документів. Застава забезпечує Забезпечені зобов`язання у повному обсязі у будь-який час протягом строку дії цього Договору.
Пунктом 5.3.1 Договору застави передбачено щодо Контрактів на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, крім Контрактів Новотех, Заставодавець зобов`язаний упродовж 5 (п`яти) Робочих днів з дати укладення цього Договору (і) надати кожному Боржнику за Контрактом письмове повідомлення про Заставу (підготоване істотною мірою за формою, наведеною у Додатку 2 (Форма повідомлення про заставу) до цього Договору (надалі- «Повідомлення про Заставу»),(її)отримати письмове підтвердження від Боржника за Контрактом про одержання ним Повідомлення про заставу і (їїї) надати Заставодержателю оригінал Повідомлення про заставу, визнаного Боржником за Контрактом (тобто належним чином підписаного Боржником за Контрактом).
Статтею 9.1 «Строк дії Договору» Договору застави майнових прав визначено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та, з урахуванням Статті 9.3 (Збереження в силі), діє до настання тієї з перелічених нижче дат, яка настане раніше:
9.1.1 дата, що становить 12 (дванадцять) років з дати укладення цього Договору.
9.1.2 Дата Погашення забезпеченого боргу; та
9.1.3 дата досягнення Сторонами взаємної письмової згоди про припинення цього Договору.
Згідно з Додатком 3 Форма повідомлення про невиконання зобов`язання до Договору застави майнових прав передбачено, що майно, передане в заставу за Договором, включає права Заставодавця, що існують на даний момент або існуватимуть у майбутньому, фактичні або умовні, що стосуються або пов`язані з, наступними договорами:
(a) [Договір № 433 - 2016/ПРР від 18 березня 2016 року, укладений між Товариством 3 обмеженою відповідальністю «Арена Марин», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 33890090, та Заставодавцем;
(b) Договір про перевалку зернових вантажів за прямим варіантом № 441 - 2017/ПРР від 03 листопада 2017 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аскет Шиппінг», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 35355771, та Заставодавцем;
(c) Договір про перевалку експортних зернових вантажів за прямим варіантом №427 - 2014/ПРР від 11 червня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК "Зектер», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 33506789, та Заставодавцем;
(d) Договір № 6 - 2007/ПРР від 8 червня 2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МТЕК «ІнтерТрансСервіс», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 33653926, та Заставодавцем;
(е) Договір № 406 - 2013/ПРР 3 (е виробництва вантажно-розвантажувальних робіт від 01 січня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 31158623, та Заставодавцем;
(f) Договір № 368 - 2011/ПРР від 14 жовтня 2011 року, укладений між Товариством 3 обмеженою відповідальністю «МТА сервіс ЛТД», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 20951944, та Заставодавцем;
(g) Договір № 440 - 2017/ПРР від 12 червня 2017 року, укладений між Товариством 3 обмеженою відповідальністю «Каргоімпекс», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 36673048, та Заставодавцем;
(h) Генеральний договір № 01 - МЮ з надання стивідорних послуг від 06 березня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новолог Сервісез», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 26046407, та Заставодавцем;
(i) Договір № 1/HTT-МТУ/АМКР від 27 серпня 2015 року, укладений між Товариством 3 обмеженою відповідальністю «Новотех-Термінал», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 33139052, та Заставодавцем;
(j) Договір № 42 від 18 березня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новотех-Термінал», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 33139052, та Заставодавцем;
(k) Договір № 443 - 2019/ПРР від 04 червня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сивей Логистикс», юридичною особою за законодавством України, ідентифікаційний код юридичної особи 37746902, та Заставодавцем;
(1) Договір № 436 - 2016/ПРР від 28 грудня 2016 року, укладений між Компанією «GLSystems Logistics OU», юридичною особою за законодавством Естонії, та Заставодавцем;
(m) Договір № 430 - 2014/ПРР від 10 (m) жовтня 2019 року укладений між Фірмою «GNT Trade DMCС», юридичною особою за законодавством Дубай, та Заставодавцем; та
(n) Договір № 423 - 2014/ПРР від 12 березня 2014 року, укладений між Фірмою «International Transit S.A.L. «Offshore», юридичною особою за законодавством Лівану, та Заставодавцем
(o) [зазначити посилання на інші Контракти на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, про які відмово Заставодержателю (якщо відомо)].]
та усіма іншими контрактами, що укладені після дати Договору та чинні на дату цього Повідомлення, стороною яких Заставодавець, та які передбачають надання будь-якої з нижчезазначених послуг:
(a) завантаження вантажу з узгодженого перевалочного пункту на причалі чи ліхтері та його зберігання на борту судна; та/або
(b) підйом та вивантаження вантажу з будь-якої частини судна на узгоджений перевалочний пункт на причалі чи Ліхтері («Предмет Застави»).
Відповідно до розділу 2 Відступлення Додатку 4 Форма повідомлення про відступлення до Договору застави майнових прав зазначено, що:
2.1 Оскільки заборгованість Заставодержателя залишається непогашеною після Дати виправлення, ми звертаємо стягнення на Предмет застави за Договором застави шляхом відступлення на нашу користь Предмета застави.
2.2 З дати цього повідомлення та на підставі Договору застави Предмет застави переходить до нас.
2.3 З дати цього повідомлення та надалі усі платежі за Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт та у зв`язку з Предметом застави мають здійснюватися вами на наступний банківський рахунок: Отримувач: Заставодержателя ] Найменування Банка: [ ] SWIFT Код: [ ] Номер Рахунка: [ ] [Найменування Для уникнення сумніву, будь-які платежі, здійснені вами за Контрактом на виконання завантажувальних розвантажувальних робіт або у зв`язку Предметом та застави на користь Заставодавця після дати цього повідомлення, не будуть вважатися належним виконанням ваших зобов`язань за Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт.
Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Перевіривши наведені скаржником доводи в межах підстав касаційного оскарження та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Предметом судового розгляду є заява Компанії про визнання грошових вимог до боржника у справі про його банкрутство.
Водночас зважаючи на позиції учасників справи, зокрема заявників апеляційних та касаційної скарг, спірним у зазначених правовідносинах є не обґрунтованість заявлених кредиторських вимог (яка не заперечується іншими кредиторами та боржником), а наявність чи відсутність забезпеченості таких вимог.
Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
За змістом наведених у статті 1 КУзПБ термінів, що вживаються для цілей цього Кодексу: 
грошовим зобов`язанням (боргом) є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;
боржником, серед іншого, є юридична особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; 
кредитором, серед іншого, є юридична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; 
забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. 
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45 - 47 КУзПБ.
Абзацами першим та третім частини першої статті 45 КУзПБ унормовано, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з абзацами першим-четвертим частини другої статті 45 КУзПБ кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.
Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.
Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Відповідно до вимог частини третьої статті 45 КУзПБ заява кредитора має містити зокрема, виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника та їх обґрунтування, відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог, перелік документів, що додаються до заяви.
Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 45 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.
Абзацами першим та другим частини другої статті 47 КУзПБ встановлено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій, зокрема, зазначаються: розмір, черговість задоволення кожної визнаної вимоги та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у тому числі вимог кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів (згідно абзаців четвертого-шостого частини другої статті 47 КУзПБ).
Верховний Суд зауважує, що під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд, у відповідності до норм КУзПБ, має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
Як зазначено вище, у цій справі обґрунтованість заявлених Компанією грошових вимог не заперечується іншими кредиторами та боржником, натомість спірним є питання наявності чи відсутності забезпеченості таких вимог.
Зі змісту судових рішень у справі слідує, що постановляючи ухвалу від 27.02.2024 (за результатом розгляду додатково заявлених грошових вимог Компанії) та ухвалу від 29.10.2024 (за результатом попереднього засідання), суд першої інстанції не здійснював дослідження питання забезпеченості кредиторських вимог Компанії.
Своєю чергою, скасовуючи зазначені ухвали місцевого господарського суду від 27.02.2024 й від 29.10.2024 (в частині грошових вимог Компанії) та приймаючи нове рішення у відповідних частинах, суд апеляційної інстанції встановив, що до закінчення попереднього засідання у цій справі через систему «Електронний суд» до Господарського суду Львівської області боржником 24.10.2024 було подано додаткові пояснення про визнання заявлених вимог Компанії як забезпечених заставою майна боржника з додатками, серед яких Товариством було надано до суду Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (згідно з яким 28.11.2019 зареєстрований Договір застави майнових прав) та копію вказаного Договору з усіма додатками.
Також апеляційним судом з`ясовано, що 29.10.2024 через систему «Електронний суд» до місцевого господарського суду надійшли додаткові пояснення боржника щодо визнання заявлених вимог ініціюючого кредитора як забезпечених заставою майна боржника з додатками, серед яких поданий Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно з яким обтяження за Договором майнових прав припинено за заявою Компанії 25.10.2024.
Ураховуючи наведене та зважаючи, що суд першої інстанції не надав правової оцінки поданим боржником до попереднього засідання доказам, апеляційний господарський суд правильно виснував про допущене процесуальне порушення у цій частині.
Обґрунтованість такого висновку пояснюється тим, що відповідно до частин третьої, шостої статті 45 та статті 47 КУзПБ попереднє засідання господарського суду є стадією процедури розпорядження майном, у межах якої розглядаються вимоги конкурсних та забезпечених кредиторів, заявлені у встановлений законом строк. Отже, ухвали щодо розгляду грошових вимог окремих кредиторів у розумінні положень КУзПБ варто вважати такими, що постановляються у межах стадії попереднього засідання (що свідчить про його триваючий характер). Саме тому, за логікою законодавця, ухвали, що вирішують вимоги конкретного кредитора (або групи кредиторів) у рамках триваючого попереднього засідання підлягають апеляційному оскарженню лише разом з ухвалою, яка підсумовує результати такого (попереднього) засідання.
З огляду на зазначене та необхідність дотримання принципів судового контролю та підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство, а також забезпечення належного апеляційного перегляду справи відповідно до приписів статті 269 ГПК України, апеляційний господарський суд правильно вважав належним здійснення самостійної оцінки вказаних вище доказів та доводів сторін щодо питання забезпеченості грошових вимог Компанії.
Так, надавши оцінку умовам Договору застави майнових прав, Додаткам № 5 та № 6 до Кредитного договору від 12.11.2019, Витягам з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги Компанії до боржника забезпечені заставою майнових прав на загальну суму 225 000 000 доларів США.
Втім, Верховний Суд не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з підстав його (висновку) передчасності, що пояснюється таким.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.
У спірних правовідносинах апеляційним судом встановлено що предметом застави згідно зазначеного вище договору є майнові права боржника за Контрактами на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт (права вимоги за договорами стивідорних послуг).
У цьому зв`язку суд апеляційної інстанції, як зазначалось, з`ясував, що Договір застави майнових прав містить такі умови:
- згідно зі статтею 4.1 Предметом застави за цим Договором є:
4.1.1 будь-які та усі майнові права Заставодавця, існуючі наразі або у майбутньому, фактичні чи умовні, за кожним Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, у тому числі, без обмежень, будь-які та усі права вимоги та засоби правового захисту, наявні у Заставодавця за відповідним Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, а також права вимагати та отримувати страхову виплату за будь-яким Контрактом на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт;
4.1.2 будь-які та усі майнові права, Заставодавця, існуючі наразі або у майбутньому, фактичні чи умовні, за будь-якими та усіма контрактами, що укладені після дати цього Договору і стороною яких є Заставодавець, та які передбачають надання будь-якої з нижчезазначених послуг: (a) завантаження вантажу з узгодженого перевалочного пункту на причалі чи ліхтері та його зберігання на борту судна; та/або (b) підйом та вивантаження вантажу з будь-якої частини судна на узгоджений перевалочний пункт на причалі чи ліхтері, у тому числі, без обмеження, будь-які та усі права вимоги та засоби правового захисту, наявні у Заставодавця за будь-якими та всіма такими контрактами, а також права вимагати та отримувати виплати за будь-якими та всіма такими контрактами;
- відповідно до статті 3.2 Договору застави майнових прав максимальний розмір Забезпечених зобов`язань становить 225 000 000 доларів США, враховуючи, що така сума може бути збільшена у разі нарахування процентів внаслідок невиконання зобов`язання на суму невиконаного зобов`язання відповідно до умов Фінансових документів. Застава забезпечує Забезпечені зобов`язання у повному обсязі у будь-який час протягом строку дії цього Договору;
- за пунктом 5.3.1 щодо Контрактів на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, крім Контрактів Новотех, Заставодавець зобов`язаний упродовж 5 (п`яти) Робочих днів з дати укладення цього Договору (і) надати кожному Боржнику за Контрактом письмове повідомлення про Заставу (підготоване істотною мірою за формою, наведеною у Додатку 2 (Форма повідомлення про заставу) до цього Договору (надалі - «Повідомлення про Заставу»), (її) отримати письмове підтвердження від Боржника за Контрактом про одержання ним Повідомлення про заставу і (їїї) надати Заставодержателю оригінал Повідомлення про заставу, визнаного Боржником за Контрактом (тобто належним чином підписаного Боржником за Контрактом).
Додатком 3 до Договору застави майнових прав передбачено, що майно, передане в заставу за Договором, включає права Заставодавця, що існують на даний момент або існуватимуть у майбутньому, фактичні або умовні, що стосуються або пов`язані з наступними договорами: Договір № 433 - 2016/ПРР від 18.03.2016, Договір №441 - 2017/ПРР від 03.11.2017, Договір № 427 - 2014/ПРР від 11.06.2014, Договір № 6 - 2007/ПРР від 08.06.2007, Договір № 406 - 2013/ПРР від 01.01.2013, Договір № 368 - 2011/ПРР від 14.10.2011, Договір №440 - 2017/ПРР від 12.06.2017, Генеральний договір № 01 - МЮ від 06.03.2019, Договір № 1/HTT-МТУ/АМКР від 27.08.2015, Договір № 42 від 18.03.2015, Договір № 443 - 2019/ПРР від 04.06.2019, Договір № 436 - 2016/ПРР від 28.12.2016, Договір № 430 - 2014/ПРР від 10.10.2019, Договір № 423 - 2014/ПРР від 12.03.2014 та усіма іншими контрактами, що укладені після дати Договору та чинні на дату цього Повідомлення, стороною яких Заставодавець, та які передбачають надання будь-якої з визначених у цьому Додатку послуг.
Своєю чергою, Верховний Суд зауважує, що договір на стивідорні послуги має визначати, серед іншого, предмет, ціну (або порядок її визначення) та строк, позаяк такі умови зазначеного договору є істотними, погодження яких сторонами має здійснюватися на виконання вимог статей 631, 632, 638, 901, 905 Цивільного кодексу України, зокрема вимог до договорів про надання послуг. 
Втім, обмежившись цитуванням умов Договору застави майнових прав та висновком про забезпеченість в цілому вимог Компанії заставою майнових прав боржника за відповідними Контрактами, суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки питанню укладеності таких Контрактів (договорів на стивідорні послуги, права вимоги за якими є предметом застави), та їх умов, зокрема щодо вартості та обсягу послуг, а також строку дії цих правочинів. 
Вагомість вказаного процесуального порушення пояснюється тим, що без дослідження та правової оцінки строку дії договорів на стивідорні послуги та обсягу прав вимоги Заставодавця за цими договорами (які (права вимоги) існували на дату укладення Договору застави майнових прав та виникли у подальшому й не були погашеними на дату попереднього засідання у справі про банкрутство Заставодавця, чи могли б виникнути надалі у процедурі розпорядження його майном), вбачається неможливим не лише визначення вартості предмета застави на виконання вимог абзацу третього частини другої статті 45 КУзПБ, а, головне, встановлення обставин, чи не закінчився строк дії переданих у заставу прав вимоги, що, у свою чергу, зумовлює припинення застави (абзац шостий статті 28 Закону України «Про заставу) .
Крім того, Верховним Судом враховано, що за змістом наданих до апеляційного суду пояснень Компанія, серед іншого, доводила, що матеріали справи не містять доказів виконання Заставодавцем статті 5.3.1 Договору застави майнових прав, тоді як без отримання згоди на таку Заставу щодо Контрактів на виконання завантажувальних та розвантажувальних робіт, що вказані під номерами 9 та 10 у Додатку 1 до цього Договору, Договір застави майнових прав не набрав чинності.
Однак, відповідні доводи Компанії, висловлені на спростування обставин щодо укладеності й самого Договору застави майнових прав, як і пов`язані із ними докази, залишилися без належної правової оцінки суду апеляційної інстанції та без мотивованого їх відхилення.
Також за змістом наведених у відзиві на апеляційну скаргу пояснень скаржник, серед іншого, стверджував, що існування Договору застави майнових прав не підтверджується даними обліку боржника, а результатами інвентаризації Товариства (що підтвердив і сам Розпорядник майна) не встановлено наявності дебіторської заборгованості за Контрактами, права вимоги за якими були передані в заставу за вказаним Договором.
На переконання судової колегії, зазначені доводи Компанії (чиї кредиторські вимоги були предметом розгляду) не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від апеляційного господарського суду надання їм належної правової оцінки і відображення у судовому рішенні.
Проте, відхиляючи доводи скаржника щодо конкурсного характеру заявлених ним вимог, суд апеляційної інстанції не навів у мотивувальній частині оскарженої постанови належного правового обґрунтування і тих доведених фактичних обставин, з огляду на які ці доводи не взято до уваги судом. 
Колегія суддів також звертає увагу, що згідно з положеннями КУзПБ питання забезпеченості грошових вимог кредиторів боржника остаточно вирішується господарським судом станом на дату попереднього засідання, за результатом якого постановляється відповідна ухвала, що підсумовує результати такого засідання та визначає, зокрема, розмір, черговість та перелік визнаних судом вимог кредиторів. Обґрунтованість цього висновку актуалізується у спірних правовідносинах, у яких кредитор (Компанія) стверджує про відсутність забезпечення щодо заявлених ним вимог та про їх конкурсний характер, тоді як боржник доводить протилежне, а матеріали справи містять докази державної реєстрації припинення обтяжень за Договором майнових прав до дати попереднього засідання у цій справі.
У цьому зв`язку, зокрема без дослідження підстав державної реєстрації припинення обтяжень, висновок апеляційного суду про те, що застава за Договором застави майнових прав була чинною та внесеною до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вбачається суперечливим, адже цим же судом було встановлено, що згідно відомостей Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження за Договором майнових прав припинено за заявою Компанії 25.10.2024 (тоді як попереднє засідання у цій справі відбулось 29.10.2024).
Таким чином, у сукупності встановлених процесуальних порушень, Верховний Суд вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що вимоги Компанії до боржника забезпечені заставою майнових прав за вказаним вище Договором на загальну суму 225 000 000 доларів США, в цілому є передчасним.
Наведене переконливо свідчить, що оскаржена постанова від 30.09.2025 у цій справі не відповідає встановленим статтею 236 ГПК України критеріям законності та обґрунтованості судового рішення.
Водночас, зважаючи на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку наявним у справі доказам та встановити відповідні обставини, чим усунути порушення, що були допущені судом апеляційної інстанції. 
Дійшовши зазначених вище висновків, колегія суддів вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника (про порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права), які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на допущене апеляційним господарським судом порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування оскарженої постанови з направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене та вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
Ураховуючи висновок Верховного Суду про скасування оскарженої постанови апеляційного господарського суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд, підстави для розподілу судових витрат у виді судового збору відсутні.

Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Компанії «Медісон Пасіфік Траст Лімітед» (Madison Pacific Trust Limited) задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 у справі № 914/597/23 скасувати.

3. Справу № 914/597/23 в скасованій частині передати на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. Я. Погребняк