УХВАЛА
Іменем України
19 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 473/3436/24
провадження № 61-13506ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс» про стягнення майнової та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи: Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс» про стягнення майнової та моральної шкоди у розмірі 23 253,66 грн.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 
від 27 березня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Перший відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 253,66 грн, які були списані з банківського рахунку 
№ НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві Комерційного банку «ПриватБанк» у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Стягнено з Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
Стягнено з Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 605,60 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2025 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 
від 27 березня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасовано, в частині стягнення судового збору змінено.
Стягнено з Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 950,79 грн судового збору.
Повернено ОСОБА_1 з державного бюджету надміру сплачений 
на р/р: UA238999980313181206000014446, отримувач: Миколаїв. ГУК/ТГ 
м. Вознесенськ/22030101, код отримувача: 37992030, надавач платних послуг отримувача: Казначейство України), судовий збір у розмірі 1 211,20 грн згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 09 липня 2024 року № 0.0.3750759076.1.
29 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд поновити строк для подання додаткових доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу залишено без розгляду.
27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
У січні 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги разом з клопотанням про поновлення строку, з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 
2025 року отримала 27 вересня 2025 року, на підтвердження викладених обставин додано копію конверта апеляційного суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. 
Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_1 19 липня 
2025 року отримала копію постанови Миколаївського апеляційного суду 
від 08 липня 2025 року (повний текст якої складено 08 липня 2025 року), із заявою про ухвалення додаткового рішення звернулася 29 липня 2025 року, тобто з пропуском строку передбаченим положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що клопотання про поновлення строку на подання доказів понесених судових витрат задоволенню не підлягає. 
За встановлених в цій справі обставин апеляційний суд правильно застосував приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України, за змістом яких у разі неподання доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, така заява залишається без розгляду, якщо суд визнає причини пропуску процесуального строку неповажними.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 (провадження № 61-11491св22).
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду 
від 16 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи: Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс» про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська