ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/887/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
на ухвалу Господарського суду Одеської області (суддя Найфлейш В. Д.) від 03.06.2025 (щодо грошових вимог до боржника)
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Поліщук Л. В., судді: Богатир К. В., Таран С. В.) від 25.11.2025 
за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонпассаж Груп"
про  визнання банкрутом. 

Учасники справи:
представник кредитора (КБ "ПриватБанк") - Труфанова О. С., адвокат;
представник кредитора (ТОВ "АГРО-УТН") - Маміч Я. С., адвокат;
представник боржника - ліквідатор, арбітражний керуючий Слостін А. Г.

1. Короткий зміст вимог
1.1. 11.04.2023 Господарський суд Одеської області ухвалив відкрити за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонпассаж Груп" (далі - Боржник) за правилами Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ввести процедуру розпорядження майном, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Слостіна А. Г. тощо.
13.02.2024 Господарський суд Одеської області постановив визнати Боржника банкрутом, ввести щодо нього ліквідаційну процедуру та призначити ліквідатором Боржника арбітражного керуючого Слостіна А. Г. 
1.2. 25.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-УТН" (далі - Кредитор, ТОВ "АГРО-УТН") подало заяву про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 15 220 170 грн 00 коп. з покладенням на Боржника також витрат зі сплати судового збору в сумі 6 056 грн 00 коп.
1.3. Заява обґрунтована набуттям Кредитором права вимоги до Боржника від ПАТ "Укртатнафта" на підставі договору від 19.12.2016 про відступлення права вимоги до Боржника, що виникло за договором поставки нафтопродуктів, частину заборгованості за яким за поставлені Боржнику нафтопродукти він не сплатив.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій
2.1. 03.06.2025 Господарський суд Одеської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025), зокрема про задоволення заяви Кредитора та визнання його грошових вимог до Боржника у сумі 15 220 170 грн 00 коп. та судового збору в сумі 6 056 грн 00 коп.
2.2. Судове рішення в частині визнаних грошових вимог до Боржника мотивоване доведенням наданими доказами заборгованості Боржника за нафтопродукти, отримані ним від ПАТ "Укртатнафта" за укладеним між ними договором поставки, та відсутністю доказів погашення цієї заборгованості Кредитору після відступлення ПАТ "Укртатнафта" на користь Кредитора відповідного права вимоги до Боржника. 

3. Встановлені судами обставини
3.1. 01.08.2016 Публічне акціонерне товариство "ТРАНСНАЦІОНАЛЬНА ФІНАНСОВО-ПРОМИСЛОВА НАФТОВА КОМПАНІЯ "УКРТАТНАФТА" (ПАТ "Укртатнафта") як постачальник та Боржник як покупець уклали договір поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 (далі договір поставки), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався здійснити покупцю поставку нафтопродуктів (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти і сплатити отриманий товар в асортименті, кількості і за ціною, погодженою сторонами в додатках до даного договору.
Згідно із пунктом 1.3 договору поставки загальна вартість товару за договором на момент його укладення складає 47 509 939 грн 67 коп. з ПДВ, в тому числі ПДВ 7 918 323 грн 28 коп.
У пункті 1.4 договору поставки визначено, що загальна вартість товару не може перевищувати суму, вказану у пункті 1.3 договору. У разі коли загальна вартість товару, що переданий за договором покупцю, складатиме суму, максимально наближену до суми, зазначеної у пункті 1.3 цього договору, постачальник вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару за договором у повному обсязі.
Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору поставки передача товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних повноважними представниками сторін. Зобов`язання постачальника з поставки товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики його втрати (псування) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання актів приймання-передачі нафтопродуктів. Строк передачі: серпень 2016 року - грудень 2016 року.
За умовами пункту 4.2. договору поставки, покупець може здійснювати як 100% попередню оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, так і здійснювати оплату товару у розмірі 100% від загальної вартості кожної партії поставленого товару протягом 60-ти календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання - передачі нафтопродуктів, вказаному в пункті 3.2 даного договору.
За невиконання або неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань по вказаному договору, сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством (пункт 5.1 договору поставки). У випадку порушення строків здійснення платежів по вказаному договору покупець сплачує постачальнику на вимогу останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу (пункт 5.2 договору поставки). 
Строк дії договору, з урахуванням підписаної сторонами додаткової угоди від 01.08.2016 становить з моменту підписання сторонами до 31.12.2016, а в частині розрахунків до повного їх здійснення (пункт 7.1 договору поставки). 
3.2. На виконання умов договору поставки ПАТ "Укртатнафта" поставило Боржнику товар на загальну суму 114 999 457 грн 16 коп., про що свідчать підписані між сторонами акти приймання-передачі нафтопродуктів № 01/08 від 31.08.2016 та № 1/10 від 31.10.2016.
У акті звірки за 31.08.2016 19.12.2016 сторони зафіксували заборгованість Боржника перед ПАТ "Укртатнафта" за договором поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 у сумі 50 934 057 грн 16 коп.
3.3.  19.12.2016 ПАТ "Укртатнафта" (первісний кредитор) та ТОВ "АГРО-УТН" (як новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги № 3330/12/2118 (надалі договір відступлення), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає право вимоги боргу (грошового зобов`язання) за договором поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 від 01.08.2016 на суму на суму 50 934 057 грн 16 коп., укладеним між первісним кредитором (ПАТ "Укртатнафта") та Боржником (надалі основний договір), а новий кредитор приймає на себе право вимоги боргу (грошового зобов`язання) первісного кредитора з боржника за основним договором.
Згідно із пунктом 1.2 договору відступлення розмір права вимоги, що уступається (грошового зобов`язання) за основним договором, становить 50 934 057 грн 16 коп.
Відповідно до пункту 1.3 договору відступлення первісний кредитор заявляє, що основний договір є чинним на момент укладення даного договору, що зобов`язання дійсно існує та на момент укладення цього договору не виконане.
За цим договором до нового кредитора переходять всі права та обов`язки кредитора за основним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор вважається стороною за основним договором, а первісний кредитор втрачає право вимагати з боржника 50 934 057 грн 16 коп. (пункт 1.4 договору відступлення).
3.4. Додатковою угодою № 1 від 19.12.2016 до договору про відступлення права вимоги № 3330/12/2118 внесено зміни у розділ 2 "Права та обов`язки сторін" щодо сплати новим кредитором первісному кредитору грошової суми за відступлене право вимоги боргу (грошових зобов`язань) за основним договором у розмірі 50 934 057 грн 16 коп. у строк до 21.12.2016.
3.5. Первісний кредитор направив Боржнику повідомлення № 38/10-9663 від 19.12.2016 про відступлення новому кредитору, ТОВ "АГРО-УТН", права вимоги за договором поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 від 01.08.2016 на суму 50 934 057 грн 16 коп.
3.6. 01.11.2021 ТОВ "АГРО-УТН" та Боржник уклали угоду про пролонгацію заборгованості, відповідно до якої сторони підтвердили, що на момент укладення цієї угоди Боржник має заборгованість у сумі 15 220 170 грн 00 коп. за договором поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 від 01.08.2016 на суму 50 934 057 грн 16 коп., право вимоги за яким перейшло до ТОВ "АГРО-УТН" за договором про відступлення права вимоги № 3330/12/2118 від 19.12.2016, і що сторони дійшли згоди про пролонгацію Боржнику строку повернення наявної заборгованості до 30.06.2024. 
3.7. ТОВ "АГРО-УТН", звертаючись з кредиторськими вимогами до Боржника зазначало, що Боржник сплатив на користь ТОВ "АГРО-УТН" частину заборгованості у сумі 35 713 887 грн 16 коп., а саме: а саме: 04.04.2017 - 5 048 457 грн 16 коп.; 07.04.2017 - 5 024 890 грн 00 коп.; 11.04.2017 - 7 592 400 грн 00 коп.; 27.04.2017 - 5 235 710 грн 00 коп.; 14.06.2017 - 266 000 грн 00 коп.; 12.07.2017 - 2 956 600 грн 00 коп.; 30.08.2017 - 9 589 830 грн 00 коп., що підтверджується наданою до заяви копією виписки по рахунку ТОВ "АГРО-УТН" в АТ "ОЩАДБАНК". 
На підтвердження наявної у Боржника заборгованості у сумі 15 220 170 грн 00 коп. ТОВ "АГРО-УТН" надало підписані між ним та Боржником і скріплені печатками сторін акти звірки розрахунків від 01.10.2017 № 0000000138, від 01.10.2018 № 0000000161, від 01.10.2019 № 0000000200, від 01.10.2020 № 0000000228, від 01.10.2021 №0000000270, від 01.10.2022 № 0000000287, від 01.10.2023 №0000000325.
3.8. Боржник надав відзив на заяву ТОВ "АГРО-УТН", відповідно до якого Боржник визнав грошові вимоги у повному обсязі.
3.9. В матеріалах справи міститься відзив арбітражного керуючого Слостіна А. Г., в якому також йдеться про визнання грошових вимог до Боржника.
3.10.  Пізніше арбітражний керуючий Слостін А. Г. направив додаткові пояснення до відзиву на заяву з вимогами до Боржника, в яких зазначив, що після отримання арбітражним керуючим інформації від банківських установ про рух грошових коштів за період з 2016 року та додаткового дослідження наявних правочинів, він виявив розбіжності в інформації, отриманої з первинних документів, та доводів кредитора, зазначених у заяві та доданих документах, у зв`язку з чим грошові вимоги ТОВ "АГРО-УТН" не визнаються арбітражним керуючим у повному обсязі.
З посиланням на інформацію, надану банківськими установами, арбітражний керуючий Слостін А. Г. зазначив, що:
- у період з 25.11.2016 до 16.12.2016 Боржник сплатив на користь ПАТ "Укртатнафта" 64 065 400 грн 00 коп. з призначенням платежу: "оплата по договору № 2159/2/2118 від 01.08.2016";
- у період з 02.03.2017 до 12.07.2017 Боржник сплатив на користь ПАТ "Укртатнафта" 120 360 403 грн 00 коп. з призначенням платежу: "оплата по договору № 2159/2/2118 від 01.08.2016";
- у період з 04.04.2017 до 30.08.2017 Боржник сплатив на користь ТОВ "АГРО-УТН" 35 713 887 грн 16 коп. з призначенням платежу: "оплата по договору № 2159/2/2118 від 01.08.2016".

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1. 22.12.2025 ініціюючий кредитор, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" ("Приватбанк") подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити у визнанні грошових вимог ТОВ "АГРО-УТН" до Боржника у повному обсязі.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди порушили та неправильно застосували статтю 45 КУзПБ та статті 13, 236 ГПК України, не урахувавши при цьому висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах: 
- від 21.05.2025 у cправі № 922/1675/24, від 15.05.2025 у справі № 910/5335/21, від 22.12.2022 у справі №910/14923/20, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19 (щодо підвищеного стандарту доказування кредиторських вимог); 
- від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 01.12.2022 у справі №918/1154/21 (щодо підтвердження заявлених у справі про банкрутство грошових вимог первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо) або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору); 
- від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 29.03.2021 у справі № 913/479/18 (щодо обов`язку суду з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання).
При цьому суди не урахували та не надали оцінки тому, що:
- у договорі цесії між Кредитором та ПАТ "Укртатнафта" відсутнє обґрунтування первинними документами обсягу переданої заборгованості Боржника; 
- сума фактичної оплати (220 139 690 грн 16 коп.) перевищила доведений Кредитором обсяг поставки (на суму 114 999 457 грн 16 коп.) майже вдвічі; 
- відсутній доказовий аналіз відповідності вимоги межам переданого права; 
- не доведено документально, що заявлена до визнання сума грошових вимог фактично залишилася непогашеною. 

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
6.1. Аргументи ліквідатора Боржника арбітражного керуючого Слостіна А. Г. у відзиві на касаційну скаргу, у якому він загалом погоджується з аргументами в касаційній скарзі, зводяться до порушення судами попередніх інстанцій правил розгляду грошових вимог у справі про банкрутство та ненадання оцінки доказам, наданим на підтвердження таких вимог.
6.2. Аргументи ТОВ "АГРО-УТН" у відзиві на касаційну скаргу, у якому він заперечує аргументи в касаційній скарзі з підстав, що загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, зводяться до спростування доказами у справі та встановленими судами обставинами доводів скаржника про не доведення заборгованості Боржника на заявлену Кредитором суму грошових вимог. При цьому Кредитор зауважив, що 09.09.2025 засобами електронної пошти від ПАТ "Укртатнафта" було отримано відповідь вих.№ 14/02-661 від 09.09.2025 на адвокатський запит з доказами, згідно з якими ПАТ "Укртатнафта" поставило Боржнику за договором № 2159/2/2118 від 01.08.2016 всього товару на суму 235 359 860 грн 16 коп., а Боржник сплатив 184 425 803 грн 00 коп., заборгованість Боржника перед ПАТ "Укртатнафта" становить 50 934 057 грн 16 коп., право вимоги щодо якої відступлено на користь Кредитора.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо грошових вимог у справі про банкрутство
7.1. Предметом судового розгляду стали грошові вимоги ТОВ "АГРО-УТН" до Боржника на заявлену суму, які складають залишок заборгованості за договором поставки нафтопродуктів, право вимоги щодо якої ТОВ "АГРО-УТН" як новий кредитор набув за договором про відступлення права вимоги від первісного кредитора ПАТ "Укртатнафта" (пункти 1.3, 3.1- 3.3).
7.2. У застосуванні положень статті 1, частини чотирнадцятої статті 39, частин, першої, четвертої, шостої статті 45, а також 46 та 47 КУзПБ, якими врегульований порядок звернення кредитора у справі про банкрутство із вимогами, Суд згідно з усталеними висновками колегій суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду неодноразово підкреслював, що завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 25.11.2021 у справі № 924/1351/20, від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).
7.3. При цьому, розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 902/90/21)
Отже, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 914/1126/14, від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21).
7.4. Заявник же сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 13.06.2023 у справі № 904/6032/21 тощо).
7.5. Враховуючи викладене та встановлені судами обставини:
- набуття Кредитором від первісного кредитора ПАТ "Укртатнафта" права вимоги до Боржника в сумі 50 934 057 грн 16 коп. за договором відступлення на користь ТОВ "АГРО-УТН" як нового кредитора права вимоги за договором поставки нафтопродуктів № 2159/2/2118 від 01.08.2016, за яким Боржник, отримавши від ПАТ "Укртатнафта" нафтопродукти, не розрахувався за цей товар у повному обсязі (пункти 3.3- 3.6); 
- а також оплати Боржником на користь ТОВ "АГРО-УТН" частини відповідної суми боргу, а саме 35 713 887 грн 16 коп. із загальної суми в 50 934 057 грн 16 коп. заборгованості, право вимоги щодо якої було набуто ТОВ "АГРО-УТН" (пункт 3.7), що не спростовано скаржником, а навпаки стверджено ліквідатором в суді першої інстанції (пункт 3.10); 
Суд погоджується з висновками судів в оскаржуваних рішеннях про доведення наданими у справі доказами заявлених Кредитором до Боржника грошових вимог в сумі 15 220 170 грн 00 коп. та наявність підстав для їх визнання у цій справі про банкрутство.
7.6. Дійшовши цього висновку, Суд погоджується з аналогічними аргументами ТОВ "АГРО-УТН" у відзиві на касаційну скаргу (пункт 6.2) та відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 5.1) і ліквідатора Боржника у відзиві на касаційну скаргу (пункт 6.1).
При цьому Суд зауважує, що і заперечення арбітражного керуючого Слостіна А. Г. у додаткових поясненнях до відзиву на заяву ТОВ "АГРО-УТН" про визнання грошових вимог до Боржника, які розпорядник майна попередньо визнав (пункти 3.9, 3.10), і заперечення ініціюючого кредитора у касаційній скарзі (пункт 5.1) щодо визнання судом таких вимог на заявлену суму зводяться до невідповідності сум розрахунків Боржника з первісним кредитором ПАТ "Укртатнафта" із обсягом поставлених Боржнику нафтопродуктів, що були здійснені за договором поставки первісним кредитором ПАТ "Укртатнафта". Тоді як у касаційних вимогах (пункт 4.1) скаржник просить за результатами скасування оскаржуваних судових рішень не направляти справу на новий розгляд (до суду першої інстанції тощо), а прийняти нове рішення, яким відмовити у визнанні грошових вимог ТОВ "АГРО-УТН" до Боржника у повному обсязі. У зв`язку з цим Суд доходить висновку про те, що аргументи скаржника зводяться до необхідності здійснення касаційним судом переоцінки наданих у справі доказів, дослідження та встановлення обставин у справі, що не відповідає визначеним статтею 300 ГПК України межам повноважень під час розгляду справи касаційним судом.
7.7.  Суд також звертає увагу на таке.
Статтею 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлена презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що закріплена статтею 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Тобто ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20).
Суд зауважує, що скаржник у цій справі не зазначив норми права, яка б встановлювала нікчемність вчиненого Кредитором правочину з відступлення права вимоги до Боржника, а також не зазначив про оспорюваність такого правочину та не заявляв відповідних вимог.
У постанові ж від 22.07.2025 у справі № 910/2/24 Верховний Суд, з посиланням на власні висновки, сформульовані у постанові від 19.07.2022 у справі № 904/4790/21, зазначив, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності і, відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора. 
7.8. Між тим, у запереченнях щодо визнання спірних грошових вимог скаржник, з підстав невідповідності розрахунків Боржника з первісним кредитором ПАТ "Укртатнафта" обсягу поставлених Боржнику за договором поставки нафтопродуктів, що не відповідає (є меншим) сумі перерахованих Боржником коштів первісному кредитором за основним договором поставки, заперечує тим самим дійсність набутого Кредитором права вимоги до Боржника за правочином з відступлення права вимоги, вчиненим між Кредитором та ПАТ "Укртатнафта", однак скаржник не порушує при цьому питання про спірність такого правочину з відступлення права вимоги, його недійсність тощо, що суперечить закріпленій у приписах статті 204 ЦК України презумпції правомірності правочину.
Отже, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену статті 204 ЦК України, у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для відмови у задоволенні грошових вимог ТОВ "АГРО-УТН" до Боржника на заявлену суму, право вимоги за якими Кредитор набув за правочином, що не був визнаний недійсним та який не оспорюється. 
7.9. Крім цього, звертаючись до наведених арбітражним керуючим Слостіним А. Г. відомостей, наданих банківськими установами, стосовно здійснених Боржником розрахунків як з ПАТ "Укртатнафта" як первісним кредитором за договором поставки, так і з Кредитором (пункт 3.10), на які також послався скаржник (пункт 5.1), Суд зазначає, що Боржник перерахував на користь ПАТ "Укртатнафта" 120 360 403 грн 00 коп. за договором поставки у період з 02.03.2017 до 12.07.2017 (пункт 3.10), тобто вже після вчинення 19.12.2016 правочину з відступлення Кредитору права вимоги до Боржника за договором поставки (пункт 3.3).
А тому, встановлені судами, з посиланням на надані арбітражним керуючим Слостіним А. Г. відомості, обставини сплати Боржником на користь ПАТ "Укртатнафта" 120 360 403 грн 00 коп. з призначенням платежу: "оплата по договору № 2159/2/2118 від 01.08.2016" у період з 02.03.2017 до 12.07.2017 (пункт 3.10), тобто після вчинення 19.12.2016 правочину з відступлення Кредитору права вимоги до Боржника за тим самим договором поставки (пункт 3.3), не можуть бути підставою для заперечення учасником та відхилення судом спірних грошових вимог Кредитора до Боржника, оскільки наведені обставини, з огляду на дати проведення Боржником відповідних розрахунків з ПАТ "Укртатнафта", не спростовують дійсність та розмір відступленого Кредитору права вимоги до Боржника на момент вчинення правочину з такого відступлення, однак стосуються правовідносин між Боржником та ПАТ "Укртатнафта", а саме стосуються підстав та обґрунтованості здійснених Боржником перерахувань зазначеної суми на користь ПАТ "Укртатнафта" у відповідний період.
7.10.  Таким чином доводи скаржника про відсутність підстав для визнання грошових вимог Кредитора до Боржника на заявлену суму не знайшли у цій справі свого правого та матеріального підтвердження, не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а відповідні вимоги не підлягають задоволенню.
7.11.  Тому висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях про визнання зазначених грошових вимог до Боржника зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи. 
У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскільки заявлені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвала місцевого суду в заперечуваній скаржником частині (щодо визнаних грошових вимог Кредитора до Боржника) та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.
7.12.  Дійшовши висновку про незадоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень в заперечуваній скаржником частині, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.06.2025 (щодо грошових вимог до боржника) у справі № 916/887/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Васьковський
Судді К. М. Огороднік
В. Я. Погребняк