УХВАЛА

23 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 490/3391/25
провадження № 51-2258 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , у зв`язку з недотриманням вимог статті 427 КПК України, залишено без руху та надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.
Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховним Судом було констатовано порушення вимог п. п. 4, 5 ч. 2 та ч. 6 ст. 427 КПК України, при цьому роз`яснено порядок усунення зазначених в ухвалі недоліків.
У межах наданого строку ОСОБА_4 надав уточнену касаційну скаргу, проте зазначених у вказаній ухвалі недоліків в повному обсязі не усунув.
Зокрема, ОСОБА_4 не усунув порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, відповідно до якого в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
При цьому, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Так, у наданій на усунення недоліків касаційній скарзі ОСОБА_4 повторно, заявляючи вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, не зазначає, яких саме порушень процесуального закону допустив суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за його заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з урахуванням положень статей 405, 459, 466, 419 КПК України, а також не конкретизує, які саме доводи його заяви суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
У зв`язку з вказаним, Суд позбавлений можливості однозначно визначити межі касаційного оскарження.
Крім того, у порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК України, скаржником так і не долучено до касаційної скарги жодної її копії з додатками.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне повернути касаційну скаргу ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Повертаючи касаційну скаргу, Суд роз`яснює, що її повернення не позбавляє права повторно звернутися до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, в межах строку на касаційне оскарження.
На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3