УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

12 березня 2026 року 
м. Київ

справа №761/39061/18
адміністративне провадження № К/990/8544/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М., суддів Бевзенка В.М., Берназюка Я.О., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025 у справі №761/39061/18 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", про визнання дій протиправними, стягнення пені та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 306 500,49 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 23.04.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025, у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач 25.02.2026 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Підставами касаційного оскарження зазначає пункти 1, 2 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон повязує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини пятої статті 328 КАС України.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У свою чергу, скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі випадки, передбачені підпунктами «а-г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 761/31569/16-ц. 
Слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.
Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).
В обґрунтування можливості відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.05.2018 у справі № 761/31569/16-ц, скаржник, зокрема, вказує, що зазначений висновок суду апеляційної інстанції взагалі не міг бути застосований до даних правовідносин та є помилковий. 
Отже, обґрунтування зводиться до незгоди скаржника з застосованим висновком Верховного Суду в справі, розглянутій за правилами іншої юрисдикції з відмінним предметом до даної справи, що є не належним обґрунтуванням підстави визначеної п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.
У зв`язку з цим Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає інших обставин, визначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин Міністерству оборони України слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-
УХВАЛИВ:
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025 у справі №761/39061/18 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", про визнання дій протиправними, стягнення пені та моральної шкоди.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач С.М. Чиркін 

Суддя В.М. Бевзенко 

Суддя Я.О. Берназюк