УХВАЛА

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 539/3140/24
провадження № 61-4086ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у цивільній справі 
за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи, 
які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Садово-городнє товариство «Ягідка», про усунення перешкод 
у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державних реєстрацій, повернення земельної ділянки,
встановив:
27 березня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат 
Тарасенко М. В. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу у вказаній справі.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.
За приписами пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Касаційна скарга хоч і містить посилання на пункти 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підстави касаційного оскарження, проте Верховний 
Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої 
статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої 
статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої 
статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з обґрунтуванням наявності таких підстав.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.
Аналіз касаційної скарги свідчить, що заявник повною мірою не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК підстав касаційного оскарження судових рішень. 
Заявник однією з підстав касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах). 
Однак, у касаційній скарзі представник заявника також зазначає, що судові рішення оскаржуються на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, проте не зазначає певний пункт (пункти) частини першої та/або третьої 
статті 411 ЦПК України з обґрунтуванням відповідної (відповідних) підстави (підстав).
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали 
підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої 
статті 400 ЦПК України).
Також, згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Касаційна скарга надіслана представником заявника в електронній формі через підсистему «Електронний суд». До касаційної скарги долучено доказ надсилання її копії з копіями доданих матеріалів до зареєстрованих Електронних кабінетів Полтавської обласної прокуратури, Любенської міської ради та на поштову адресу ОСОБА_2 .
Проте заявником не надано доказів надсилання копії касаційної скарги та копій доданих до неї матеріалів третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Садово-городньому товариству «Ягідка».
Крім того, згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
До касаційної скарги долучено квитанцію від 19 лютого 2026 року 
№ F55Q-5DZ1-49AE про сплату судового збору в сумі 6 056, 00 грн та квитанцію від 10 березня 2026 року № 4787-6239-8180-6979 про доплату судового збору 
в сумі 8 478, 40 грн.
ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі, проте ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2026 року вказану касаційну скаргу було повернуто заявнику.
З інформації, що наявна в Автоматизованій системі діловодства Верховного Суду за номером касаційного провадження 61-2097ск26, вбачається, що заявником подавались до суду вказані квитанції, як доказ сплати судового збору за розгляд касаційної скарги, поданої 19 лютого 2026 року.
Закон України «Про судовий збір» не передбачає можливості Верховному Суду зараховувати в якості судового збору кошти, що сплачені фізичними і юридичними особами за подання інших заяв чи скарг, по яким судами були ухвалені процесуальні рішення.
Таким чином, заявнику слід надати суду касаційної інстанції інший документ, що підтверджує сплату судового збору за подання саме цієї, а не вперше поданої касаційної скарги.
Разом з тим згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду в межах касаційного провадження 61-2097ск26 з клопотанням про повернення судового збору, який був сплачений ним за розгляд касаційної скарги, поданої 19 лютого 2026 року.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3 028, 00 грн.
За приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі 
№ 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) сформульовано правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов'язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Тобто позовна вимога про повернення земельної ділянки є вимогою майнового характеру та щодо цієї позовної вимоги судовий збір має розраховуватися 
з вартості спірного майна (частина перша статті 176 ЦПК України).
Отже, позивач у своєму позові заявляє дві вимоги немайнового характеру (скасування державних реєстрацій) та одну вимогу майнового характеру (повернення земельної ділянки).
Таким чином, судовий збір за подання цієї касаційної скарги 
в частині оскарження вимог немайнового характеру становить 
9 689, 60 грн (3 028, 00 грн * 2 * 0,8 * 200 %).
Згідно наданими заявником доказами, вартість спірної земельної ділянки, повернути яку у комунальну власність просив позивач, становить 14 443, 00 грн.
Отже, судовий збір за подання цієї касаційної скарги в частині оскарження вимоги майнового характеру становить 4 844, 80 грн (3 028, 00 грн * 2 * 0,8 * 200 %).
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати суду доказ сплати судового збору в сумі 14 534, 40 грн (9 689, 60 грн + 4 844, 80 грн) за подання саме цієї, а не вперше поданої нею касаційної скарги.
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги з доказами надсилання її копії та копій доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей 
про наявність в інших учасників справи електронних кабінетів - у паперовій формі листом з описом вкладення), у тому числі Садово-городньому товариству «Ягідка», оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України 
з урахуванням вимог цієї ухвали, із уточненням підстав касаційного оскарження та зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, 
з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав). Крім того, заявнику слід надати суду доказ сплати судового збору за подання саме цієї касаційної скарги.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року залишити без руху.
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов