УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 березня 2026 року
м. Київ
справа № 569/21006/25
провадження № 51-765 впс 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
(у режимі відеоконференцзв`язку)
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про направлення матеріалів кримінального провадження № 72025000500000014 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 200 Кримінального кодексу України (далі - КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
установив:
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в порядку статті 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло вказане клопотання захисника  ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про направлення матеріалів кримінального провадження № 72025000500000014 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 200 КК, із Рівненського міського суду Рівненської області до Шевченківського районного суду м. Києва.
В обґрунтування такої позиції захисник вказує на помилковість визначення територіальної підсудності у цьому кримінальному провадженні за Рівненським міським судом Рівненської області. Посилається на фактичне ототожнення анкетних даних обвинувачених, а саме місце реєстрації/проживання на час проведення обшуку, із припущенням щодо вчинення кримінальних правопорушень є саме у м. Рівне. Зазначає й про те, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується виключно у віртуальному просторі, зокрема, у Республіці Польща, а не у м. Рівне. Вказує, що місце вчинення дії детермінується за фактичною точкою доступу до мережі Інтернет (IP-адресою) та фізичним розташуванням технічних засобів, що не було встановлено. Наголошує, що згідно з обвинувальним актом остання дія відбулась 28 вересня 2023 року та доказів її вчинення саме в м. Рівне немає.
Акцентує увагу на тому, що досудове розслідування здійснювалося Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України під безпосереднім процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора.
З огляду на зазначене, вважає, що не встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, а тому кримінальне провадження підлягає розгляду судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, а саме Шевченківським районним суд м. Києва.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду клопотання. Звернення про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та прокурора, перевіривши наведені у клопотанні доводи, дослідивши матеріали обвинувального акта, Суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до частини першої статті 32 КПК, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. 
Як убачається з матеріалів провадження, до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли вказані матеріали кримінального провадження стосовно  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 200 КК. Судовий розгляд по суті не розпочато.
Із обвинувального акта слідує, що інкриміновані обвинуваченим діяння здійснювалися під час перебування у м. Рівне, що входить до територіальної юрисдикції Рівненського міського суду Рівненської області.
Той факт, що певні дії обвинуваченого здійснювалися із використанням мережі Інтернет та забороненої платіжної системи, не змінює правил територіальної підсудності, встановлених статтею 32 КПК, оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення в даному випадку є місце фактичного перебування особи під час вчинення інкримінованих дій.
Доводи сторони захисту фактично зводяться до незгоди з оцінкою обставин, викладених в обвинувальному акті, та з визначенням місця вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, саме з формулювання обвинувачення вбачається, що орган досудового розслідування вказав конкретне місце вчинення кримінального правопорушення.
Доводи захисника щодо неможливості встановлення місця вчинення злочину по суті зводяться до заперечення фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті.
Однак перевірка правильності встановлення місця вчинення кримінального правопорушення, а також оцінка доказів на підтвердження цієї обставини належить до повноважень суду під час судового розгляду. На стадії вирішення питання про направлення кримінального провадження до іншого суду Верховний Суд не наділений повноваженнями перевіряти обґрунтованість викладених в обвинувальному акті фактичних обставин.
Оскільки обвинувальний акт містить вказівку на вчинення інкримінованого правопорушення на території м. Рівне, кримінальне провадження обґрунтовано передано на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області.

Підстав, передбачених статтею 34 КПК, для передачі кримінального провадження на розгляд іншого суду не встановлено, а тому Суд вважає, що клопотання захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 32, 34 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
постановив:
Клопотання захисника  ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про направлення матеріалів кримінального провадження № 72025000500000014 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 200 КК, із Рівненського міського суду Рівненської області до Шевченківського районного суду м. Києва залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3