УХВАЛА
30 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/935/26
адміністративне провадження № Пз/990/5/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Желєзного І. В.,
суддів: Жука А. В., Загороднюка А. Г., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р.,
розглянувши подання судді Харківського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом як зразкової справи № 520/935/26, за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - військова частина) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Цією ж ухвалою було роз`єднано позовні вимоги в адміністративній справі № 520/874/26 за позовом ОСОБА_1 до військової частини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Вимоги: 
1) визнати протиправною бездіяльність військової частини, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення з 01 січня по 17 червня 2025 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням, із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; 
2) зобов`язати військову частину здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 01 січня по 17 червня 2025 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням, із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44), було виділено в окреме провадження.
За наслідками виконання вимог пункту 15.2 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справі було присвоєно номер № 520/935/26.
Суддя Харківського окружного адміністративного суду ухвалою від 16 січня 2026 року прийняв адміністративну справу № 520/935/26 до провадження.
18 березня 2026 року до Верховного Суду надійшло подання судді Харківського окружного адміністративного суду про розгляд справи № 520/935/26 як зразкової.
Доцільність розгляду цієї справи Верховним Судом як зразкової обґрунтовано тим, що з 17 лютого 2026 року склалася виключна правова проблема в обчисленні грошового забезпечення у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, станом на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року, на 18 червня 2025 року, на 01 січня 2026 року, посилаючись на правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24, згідно з якими 01 січня 2024 року настала подія підвищення обчисленого в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 грошового забезпечення за рахунок використання арифметичного значення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - « 3 028 грн» замість - « 1 762 грн».
Харківський окружний адміністративний суд указав, що за суттю правових висновків постанови Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 440/10453/24 та постанови Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі № 440/11424/24 (й яких надано тлумачення подібності правових відносин на прикладі поширення дії правових висновків постанови Верховного Суду у зразковій справі № 380/19324/23) типовими, у розумінні пункту 21 частини першої статті 4 КАС України, адміністративними справами у цьому конкретному випадку слід вважати усі спори, у яких предмет прямо чи побічно стосується спонукання суб`єкта владних повноважень до обчислення грошового забезпечення у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 станом на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року, на 18 червня 2025 року, на 01 січня 2026 року (а саме: станом на 01 січня 2024 року - справа № 520/3427/26, № 520/1690/26, № 520/351/26, № 520/934/26, № 520/10264/24; станом на 01 січня 2025 року - справа № 520/1691/26, № 520/935/26, № 520/2745/26, № 520/4296/26, № 420/3361/26; станом на 18 червня 2025 року - справа № 520/33420/25, № 520/33064/25, № 520/26096/25, № 520/1692/26, № 520/4498/26; станом на 01 січня 2026 року - справа № 520/4500/26, № 560/3116/26, № 520/2971/26, № 200/1014/26, № 200/1017/26).
На переконання Харківського окружного адміністративного суду протилежне тлумачення змісту пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 станом на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року, на 18 червня 2025 року, на 01 січня 2026 року, дієво, ефективно та остаточно може бути усунуто виключно за механізмом відправлення правосуддя у порядку статті 290 КАС України, за рахунок перегляду рішення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду як адміністративного суду першої інстанції, Великою Палатою Верховного Суду як апеляційним адміністративним судом.
З огляду на викладені міркування, Харківський окружний адміністративний суд уважає за необхідне для формування Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду однакових правових підходів для вирішення виключної правової проблеми з приводу правил обчислення грошового забезпечення у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 для обчислення винагороди за працю (службу) чинних публічних службовців, для обчислення пенсій під час призначення пенсій вперше, у порядку статті 43 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), для обчислення під час перерахунку розміру раніше вже призначених пенсій у порядку статті 63 Закону № 2262-ХІІ, а також з метою виключення ймовірності винесення різних (аж до протилежних) рішень національних судів, заснованих на ідентичних фактах (що у розумінні змісту правових висновків рішень Європейського Суду з прав людини у справі «Melgarejo Martines del Fbellanosa та Inmobilizados y Gestiones SL проти Іспанії» № 79530/17 від 14 вересня 2021 року може бути кваліфіковано у яких відмову у правосудді), застосувати процедуру згідно з часиною першою статті 290 КАС України.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі № 520/935/26 як зразковій Верховний Суд уважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Порядок і умови ініціювання та вирішення питання про відкриття провадження у зразковій справі наведені у статті 290 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 290 КАС України, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 290 КАС України у поданні про розгляд справи Верховним Судом як зразкової зазначаються підстави, з яких суд, що надає подання, уважає, що справа має бути розглянута Верховним Судом як зразкова, у тому числі посилання на типові справи. До подання додаються матеріали справи.
За змістом пункту 22 частини першої статті 4 КАС України зразкова адміністративна справа - це типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
В аспекті наведеного необхідно зазначити, що інститут зразкових рішень запроваджений з метою підвищення ефективності правосуддя шляхом розвантаження судів та спрощення процедури розгляду справ. Розгляд типової справи як зразкової має відбуватись у правовідносинах, які виникли насамперед внаслідок нового чи зміненого правового регулювання у певній сфері суспільних відносин, що в свою чергу зумовлює необхідність скерування практики застосування таких змін з метою їх правильного сприйняття і реалізації.
Аналізуючи наведені положення процесуального закону у вимірі доцільності ухвалення зразкового рішення Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут зразкової справи запроваджений з метою вирішення Верховним Судом питань застосування норм матеріального права у значній кількості адміністративних справ, які характеризуються аналогічними позовними вимогами та підставами виникнення спору, однаковими нормами, які регулюють спірні правовідносини, а також відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень.
У такому контексті зразкове рішення слугуватиме для судів першої та апеляційної інстанцій своєрідним взірцем, орієнтиром того, як потрібно застосовувати закон і вирішувати подібні справи.
При цьому, наявність у провадженні суду справ, щодо яких уже є сформована правова позиція Верховного Суду, не зумовлює прийняття Верховним Судом справи до провадження як зразкової, і не може слугувати підставою для відкриття провадження у зразковій справі.
Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду є визнання протиправною бездіяльності військової частини, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення з 01 січня по 17 червня 2025 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням, із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Верховний Суд звертає увагу, що частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови № 103).
Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
На момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 вже був викладений в редакції змін, згідно з пунктом 6 Постанови № 103, і, відповідно, передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01 січня 2018 року.
Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704, у редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.
Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року № 1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень». В аналогічній редакції викладено також і примітку до додатку 14 до Постанови № 704.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
Наведене свідчить, що з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже немає, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.
Водночас 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704».
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Постанова № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Із 18 червня 2025 року (дата набрання законної сили судовим рішенням суду в справі № 320/29450/25) зміни до Постанови № 704, внесені Постановою № 481, було визнано нечинними та, відповідно, відновлено первісну редакцію пункту 4 постанови № 704.
Як було зазначено, правовідносини в цій справі стосуються періоду з 01 січня по 17 червня 2025 року, тобто в момент чинності Постанови № 481.
Верховний Суд уже висловлював правову позицію щодо підстав для здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення на момент чинності Постанови № 481.
Так, за висновками Верховного Суду, наведеними в постановах від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 25 вересня 2025 року у справі № 140/11638/24, від 21 січня 2026 року у справі № 280/12030/24, із дня набрання чинності Постанови № 481 (20 травня 2023 року) та протягом її чинності у відповідних суб`єктів владних повноважень відсутні підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет України на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704.
Отже, ураховуючи, що правовідносини, які склалися в цій справі, не є новими у судовій практиці, доцільність розгляду Верховним Судом цієї справи як зразкової - відсутня.
Крім того, наведені у поданні судді Харківського окружного адміністративного суду міркування щодо необхідності надання Верховним Судом як судом першої інстанції висновку щодо питання обчислення грошового забезпечення військовослужбовців у передбаченому Постановою № 704 порядку станом на станом на 01 січня 2024 року, на 18 червня 2025 року, на 01 січня 2026 року перебувають поза межами предмета спору в цій справі. 
З цих же підстав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відхиляє посилання у вказаному поданні про необхідність вирішення виключної правової проблеми з приводу правил обчислення пенсій під час призначення пенсій вперше у порядку статті 43 Закону № 2262-ХІІ, для обчислення під час перерахунку розміру раніше вже призначених пенсій у порядку статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
Щодо посилання у поданні судді Харківського окружного адміністративного суду на зміну Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду за наслідками касаційного перегляду справи № 520/5814/24 підходу до застосування пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 481 як обставину, яка з 17 лютого 2026 року (дати ухвалення судового рішення у справі № 520/5814/24) зумовила виникнення «виключної правової проблеми» щодо питання обчислення грошового обчислення військовослужбовців у передбаченому Постановою № 704 порядку, Верховний Суд звертає увагу, що в межах указаного питання процесуальний Закон не надає Верховному Суду повноважень у будь-який спосіб оцінювати висновки, викладені в постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24, оскільки вказана справа переглянута у складі судової палати як судом касаційної інстанції, натомість рішення у зразковій справі Верховний Суд ухвалює у складі колегії з п`яти суддів як суд першої інстанції. Що виключає можливість за наслідками її розгляду вирішувати питання щодо згоди або відступу від позиції Верховного Суду, сформованої за результатами касаційного перегляду справи.
Таким чином, процесуальний Закон не передбачає можливості вирішення вказаної суддею Харківського окружного адміністративного суду «виключної правової проблеми» у запропонований ним спосіб.
Відповідно до частини шостої статті 290 КАС України Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження у зразковій справі, якщо подання не відповідає вимогам частини першої та (або) другої цієї статті, зокрема через значні розбіжності у їх фактичних обставинах, які унеможливлюють прийняття для них зразкового рішення.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за поданням судді Харківського окружного адміністративного суду про розгляд справи № 520/935/26 як зразкової у порядку статті 290 КАС України.
Керуючись статтями 4, 248, 290 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за поданням судді Харківського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом як зразкової справи № 520/935/26.
Матеріали справи № 520/935/26 разом з поданням і доданими документами повернути до Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. В. Желєзний 
судді: А. В. Жук
А. Г. Загороднюк
Ж. М. Мельник-Томенко
О. Р. Радишевська