ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року
м. Київ

справа № 335/1489/25
провадження № 61-14077св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Запорізька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року у складі судді Романько О. О. та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кочеткової І. В., Трофимової Д. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
2. Позов обґрунтовано тим, що у кримінальному провадженні № 12014080010000484 від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 24 січня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України.
3. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року у справі № 335/13319/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, та виправдано на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діях ОСОБА_1 є склад кримінального правопорушення.
4. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/13319/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
5. Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року касаційне провадження за касаційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відмовою прокурора Якушева Ю. С. від касаційної скарги.
6. Вказував, що безпідставно перебував під кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів протягом 54 місяців 18 днів а саме: з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року (11 місяці 7 днів); з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року (12 місяців); з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року (12 місяців); з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року (12 місяців); з 01 січня 2022 року до 11 серпня 2022 року (7 місяців 11 днів).
7. Протягом 2 місяців 24 днів відносно нього діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (з 01 березня 2019 року до 24 травня 2019 року).
8. Зазначав, що оскільки прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року, він не набрав законної сили та не виконувався.
9. Внаслідок цього він був позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року.
10. З березня 2010 року він обіймав посаду члена наглядової ради ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс», яке є фінансовою установою та надає послуги з переказу коштів на підставі ліцензії Національного банку України. За положеннями законодавства України керівники фінансових установ повинні мати бездоганну ділову репутацію.
11. Кримінальне переслідування відносно нього з боку органів прокуратури Запорізької області завдало шкоди його діловій репутації, як керівника відомої фінансової установи, завдано істотної шкоди і його особистому моральному стану.
12. Увесь цей час поки він піддавався безпідставному кримінальному переслідуванню з боку органів прокуратури Запорізької області та доволі частою періодичністю «поливання брудом» засобами масової інформації, він, як порядний та законослухняний громадянин України, відчував себе вкрай пригніченим та морально деморалізованим.
13. Перебуваючи в такому стані, дуже важко виконувати свої обов`язки як члена наглядової ради фінансової установи, а також приховувати свої моральні страждання від працівників та своїх знайомих у повсякденному житті.
14. Вкрай нестерпним морально було і є те, що його безпідставно звинувачували у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. Навіть після набрання чинності виправдувального вироку з боку Запорізької обласної прокуратури на його адресу не було принесено жодних вибачень.
15. Мінімальний розрахунок розміру моральної шкоди за час перебування під слідством та судом складає 54 місяці 18 днів х 8 000 грн = 436 800 грн.
16.  ОСОБА_1 зазначав, що він є особою, яку безпідставно 54 місяці 18 днів обвинувачували у заволодінні 8 995 860,58 грн, у зв`язку з чим він абсолютно не вважає, що сума в розмірі 436 800 грн є достатнім рівнем сатисфакції.
17. У третьому пункті резолютивної частини висновку експерта № 3 за результатами проведення експертного психологічного дослідження від 06 січня 2025 зазначено, що ситуація притягнення до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України є психотравмуючою для ОСОБА_1 . Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації підекспертному спричинені страждання (на моральному рівні), які, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей, за параметрами глибини та тривалості змін у діяльності та у структурі особистості ОСОБА_1 є суттєвими.
18. Орієнтовний розмір відшкодування завданих ОСОБА_1 моральних страждань, що виникли внаслідок притягнення невинуватого до кримінальної відповідальності з обвинувачення у здійсненні тяжкого злочину, може становити 810 мінімальних заробітних плат.
19. Позивач переконаний у тому, що оскільки Держава Україна в особі прокурора Запорізької обласної прокуратури не довела його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у заволодінні грошовими коштами в сумі 8 995 860,58 грн, він має повне моральне право, з урахуванням висновку експерта, вимагати з Держави Україна, державні службовці якої порушили його нормальний, звичайний людський моральний стан, співрозмірної сатисфакції у грошовому еквіваленті в сумі 6 480 000 грн.
20. Визначений позивачем розмір завданої йому моральної шкоди не є його примхою. Це адекватний і співрозмірний розмір морального відшкодування Державою Україна громадянину України за діяльність її державних службовців (слідчих, прокурорів, оперативних співробітників), які в гонитві за статистичними показниками, своєї бурхливої діяльності, порушили його нормальний ритм життя та моральний спокій. Саме завдяки їх діям (слідчих та прокурорів Запорізької обласної прокуратури) він замість спілкування зі своїми близькими, друзями та знайомими, а це є порушенням нормальних життєвих зв`язків та відносин з оточуючими людьми, був вимушений майже 6 років спілкуватись з адвокатами та правниками, розбиратись у нормах кримінально-процесуального законодавства. Поновлення цих зв`язків потребуватиме часу та додаткових зусиль, оскільки були втрачені загальні теми для спілкування (крім теми притягнення його до кримінальної відповідальності за надуманим обвинуваченням).
21. Одним із найнегатівніших наслідків притягнення його до кримінальної відповідальності за «вчинення» особливо тяжкого злочину позивач вважає розірвання шлюбу, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2020 року. Дванадцять років спільного життя було перекреслено «завдячуючи» діям правоохоронців.
22. Також позивач посилався на те, що 12 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ткаченком Д. С. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії до 31 грудня 2019 року.
23. У період дії зазначеного договору адвокат Ткаченко Д. С. надав позивачу правову допомогу на загальну суму 42 000 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплату гонорару адвоката позивач перерахував у повному обсязі.
24. 01 січня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ткаченком Д. С. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії до 31 грудня 2020 року.
25. У період дії зазначеного договору адвокат Ткаченко Д. С. надав позивачу правову допомогу на загальну суму 12 000 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплату гонорару адвоката позивач здійснив у повному обсязі.
26. 01 січня 2021 року між позивачем та адвокатом Ткаченком Д. С. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії до 31 грудня 2021 року.
27. У період дії зазначеного договору адвокат Ткаченко Д. С. надав позивачу правову допомогу на загальну суму 24 000 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплату гонорару адвоката внесена позивачем у повному обсязі.
28. 01 січня 2022 року між позивачем та адвокатом Ткаченком Д. С. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії до 31 грудня 2022 року.
29. У період дії зазначеного договору адвокат Ткаченко Д. С. надав позивачу правову допомогу на загальну суму 1 500 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплату гонорару адвоката позивачем здійснена у повному обсязі.
30. 01 січня 2023 року між позивачем та адвокатом Ткаченком Д. С. укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії до 31 грудня 2023 року.
31. У період дії зазначеного договору адвокат Ткаченко Д. С. надав позивачу правову допомогу на загальну суму 3 000 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг. Оплату гонорару адвоката позивач здійснив у повному обсязі.
32. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
33. З огляду на зазначене, за отриману правову допомогу в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42018080000000041 від 31 січня 2018 року та судового розгляду кримінального провадження № 335/13319/18 позивач витратив 82 500 грн.
34. 01 липня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гнідим О. В. укладено договір про надання правової допомоги № 01/07-2024 щодо захисту його прав та законних інтересів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складає 23 000 грн.
35. 04 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та судовим експертом Барнаш Г. В. укладено договір на проведення психологічного дослідження.
36. На виконання вказаного договору експерт Барнаш Г. В. провела експертне дослідження та склала відповідний висновок № 3 від 06 січня 2025 року.
37. Позивач за проведення судовим експертом Барнаш Г. В. експертного дослідження та складання висновку сплатив 15 000 грн.
38. Таким чином, загальний попередній розрахунок судових витрат становить 38 000 грн.
39. Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь із Державного бюджету України 6 480 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 82 500 грн - у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 38 000 грн судових витрат.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
40. Рішенням Вознесеніського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року позов задоволено частково.
41. Стягнено з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн, в рахунок відшкодування майнової шкоди - 82 500 грн, в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу - 14 000 грн, судових витрат на проведення експертного дослідження - 2 475 грн.
42. Ухвалюючи судове рішення, місцевий суд виходив із того, що оскільки позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, та виправдано зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад зазначеного злочину, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
43. Суд першої інстанції, врахувавши положення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшов висновку, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, гарантований державою, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 436 800 грн.
44. Разом із тим, врахувавши обставини справи, суд першої інстанції з урахуванням вимог виваженості та справедливості дійшов висновку, що розмір завданої моральної шкоди необхідно визначити в загальній сумі 1 000 000 грн, що у два рази перевищує мінімальний розмір такого відшкодування, передбачений спеціальним Законом. Вказаний розмір відшкодування моральної шкоди в повній мірі може вважатися належною сатисфакцією для позивача.
45. Також суд зазначив, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінальної справи у розмірі 82 500 грн.
46. Сплачена позивачем сума витрат на правничу допомогу підтверджена належними доказами, а тому також підлягає стягненню у розмірі 14 000 грн.
47. Разом із тим, суд дійшов висновку, що витрати, здійснені позивачем для проведення психологічного дослідження, є обґрунтованими, проте такі підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 475 грн (16,50 %).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
48. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задоволено частково.
49. Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року змінено в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, зменшено їх до 3 795 грн.
50. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
51. Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, виходив із того, що місцевим судом не враховано, що такі підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.
52. Погоджуючись із місцевим судом в іншій частині вирішених вимог, апеляційний суд зазначив, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
53. У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Запорізької обласної прокуратури.
54. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
55. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
56. У касаційній скарзі Запорізька обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
57. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17, від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17, від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 10 квітня 2019 у справі № 464/3789/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 522/17164/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 686/23731/15-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
58. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин, проте дійшли помилкових висновків про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача. 
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
59. 24 січня 2018 року слідчим ОВС слідчого відділу прокуратури Запорізької області Чапалою К. Г. у кримінальному провадженні № 12014080010000484 від 10 жовтня 2014 року складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України. 25 січня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, яке направлено підозрюваному відповідно до вимог глави 11 розділу ІІ КПК України.
60. 31 січня 2018 року прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідувань кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Якушевим Ю. С. прийнято постанову про виділення матеріалів досудового розслідування. У резолютивній частині зазначеної постанови вказано про виділення з матеріалів кримінального провадження № 12014080010000484 від 10 жовтня 2014 року копії матеріалів відносно підозрюваного за частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 ККУкраїни ОСОБА_1 .
61. Виділеним матеріалам з кримінального провадження № 12014080010000484 від 10 жовтня 2014 року присвоєно в ЄРДР № 42018080000000041 від 31 січня 2018 року.
62. 21 березня 2018 року слідчим прокуратури області Чапалою К. Г. ухвалено постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_1 у розшук та зупинення досудового розслідування.
63. У мотивувальній частині вказаної постанови слідчий стверджує, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру 20 вересня 2017 року (а. с. 36 на звороті, т. 1), а також те, що ОСОБА_1 скоїв злочин, передбачений частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 ККУкраїни.
64. 04 квітня 2018 року прокуратурою області було розміщено на офіційному інтернет - ресурсі прокуратури Запорізької області - https://zap.gp.gov.ua, оголошення про те, що розшукується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння особливо тяжкого злочину, з наведенням обставин його вчинення. Розшук здійснюється Дніпровським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області.
65. 25 квітня 2018 року, на той час слідчий прокуратури Запорізької області Чапала К. Г., за погодженням з прокурором обласної прокуратури Якушевим Ю. С., звернувся до слідчого судді з клопотанням, яким просив надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
66. Зі змісту зазначених документів слідує, що в клопотанні про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначено, що ОСОБА_1 20 вересня 2017 року повідомлено обґрунтовану підозру, надалі у постанові про виділення матеріалів досудового розслідування зазначено, що останньому повідомлено про підозру 25 січня 2018 року, а в матеріалах провадження наявне повідомлення про підозру від 24 січня 2018 року.
67. На зазначені недоліки та неточності звернув увагу слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01 травня 2025 року перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) в ухвалі по справі № 335/4697/18 (провадження № 1-кс/335/3255/2018) від 26 квітня 2018 року за результатами розгляду клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 42018080000000041 від 31 січня 2018 року, який в його задоволенні відмовив.
68. Відповідно до вимоги УІТ (ВІТ) ГУМВС по Україні вих. 611/6-2019-30 від 11 січня 2019 року (довідка № 19014413112723366648) сформовано запит у кримінальному провадженні № 42018080000000041 від 31 січня 2018 року щодо наявності судимостей у ОСОБА_1 (російською мовою ОСОБА_1 , он же ОСОБА_1 ). До розшукової інформації долучено фото, на якому начебто зображено обличчя останнього. Разом з тим, при його огляді під час судового розгляду встановлено, що на ньому зображено не ОСОБА_1 (а. с. 38-39, т. 1).
69. 10 січня 2019 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області майором поліції Танкушиною Т. Ю. подано до слідчого судді клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а. с. 40-46, т. 1).
70. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2019 року у справі № 335/4697/18 (провадження № 1-кс/335/431/2019) клопотання слідчого про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_1 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та надано дозвіл на затримання з метою приводу позивача для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
71. 01 березня 2019 року відбулось судове засідання, під час проведення якого розглядалось клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 07 травня 2018 року (а. с. 54-59, т. 1).
72. 01 березня 2019 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя винесено ухвалу в справі № 335/4697/18 (провадження № 1-кс/335/430/2019), якою клопотання слідчого залишено без задоволення. Проте, відносно позивача судом було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний час доби, заборонивши у нічний час з 23-00 год. до 06-00 год. наступної доби залишати місце проживання та визначено строк дії вказаної ухвали до 01 травня 2019 року.
73. 04 березня 2019 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя постановлено ухвалу у справі № 335/4697/18 (провадження 1-кс/335/1714/2019), якою накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 102,74 кв. м; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 151,58 кв. м.
74. 26 квітня 2019 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя розглянуто клопотання прокурора відділу прокуратури Запорізької області Якушева Ю. С. про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту позивачу. За результатом розгляду вказаного клопотання постановлено ухвалу у справі № 335/4697/18 (провадження № 1-кс/335/3034/2019), якою клопотання прокурора задоволено та ОСОБА_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту шляхом заборони у період доби з 23-00 год. до 06-00 год. наступної доби залишати місце проживання в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 42018080000000041 від 31 січня 2019 року з 26 квітня 2019 по 24 травня 2019 року включно та визначено строк дії вказаної ухвали до 24 травня 2019 року (а. с. 71-75, т. 1). Відомостей про оскарження позивачем цієї ухвали слідчого судді з підстав допущення помилок чи розгляду клопотання поза межами строку досудового розслідування не виявлено, зазначене рішення суду набрало законної сили.
75. 24 грудня 2021 року вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в справі № 335/13319/18 (провадження № 1-кп/335/196/2021) ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частино п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, та виправдано на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діях останнього є склад зазначеного кримінального правопорушення. Так, у вироці судом зазначено, що кримінальне провадження відносно позивача за статтею 191 КК України не порушувалось, оскільки до ЄРДР відповідні відомості не вносились. Суд дійшов висновків, що здійснення досудового розслідування без внесення (своєчасного внесення) відповідних даних до ЄРДР є незаконним, а тому отримані під час розслідування докази є недопустимими. Зокрема, недопустимим було визнано і висновок експертів № 134/15 комплексної судово-економічної та комп`ютерно-технічної експертизи від 24 вересня 2015 року. Саме в цьому висновку експерти вказали на спричинення деяким комунальним підприємствам міста Запоріжжя матеріальних збитків на суму 8 995 860,58 грн. 
76. Цим же вироком скасовано накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року по справі № 335/4697/18 арешт квартири загальною площею 151,58 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (а. с. 98, т. 1).
77. Вказані у виправдувальному вироку висновки суду свідчать про те, що кримінальне провадження відносно позивача у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства України не порушувалось, а обшуки проводились на підставі ухвал слідчих суддів за клопотаннями слідчих, які погоджені неуповноваженими прокурорами.
78. 11 серпня 2022 року Запорізьким апеляційним судом вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя в справі № 335/13319/18 (провадження № 1-кп/335/196/2021) залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
79. 30 березня 2023 року Верховним Судом постановлено ухвалу, якою касаційне провадження за касаційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24 грудня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відмовою прокурора Якушева Ю .С. від касаційної скарги.
80. Таким чином, ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуваням з боку правоохоронних органів протягом 54 місяців 18 днів, а саме: з 24 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року (11 місяці 7 днів); з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року (12 місяців); з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року (12 місяців); з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року (12 місяців); з 01 січня 2022 року по 11 серпня 2022 року (7 місяців 11 днів).
81. Протягом 2 місяців 24 днів відносно позивача діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з обмеженнями щодо залишення свого місця проживання у нічний час доби (з 01 березня 2019 року по 24 травня 2019 року).
82. Оскільки прокурором було подано апеляційну скаргу на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24 грудня 2021 року, останній не набрав законної сили та не виконувався.
83. Внаслідок цього, позивач був позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року.
84. З березня 2010 року позивач обіймав посаду члена наглядової ради приватного акціонерного товариства «Запоріжзв`язоксервіс», яке є фінансовою установою та надає послуги з переказу коштів на підставі ліцензії Національного банку України.
Позиція Верховного Суду
85. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
86. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
87. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
88. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
89. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
90. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судові рішення оскаржуються прокурором лише в частині розміру відшкодування моральної шкоди, а тому в іншій частині не переглядаються.
91. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь 
і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
92. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.
93. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
94. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
95. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових 
і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
96. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
97. У статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 
постановлення виправдувального вироку суду;
встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
закриття справи про адміністративне правопорушення.
98. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та майнової шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.
99. Згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону відшкодування шкоди 
у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
100. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
101. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
102. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
103. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою.
104. Судами встановлено, що позивач незаконно перебував під слідством та судом 54 місяців 18 днів.
105. Як вже зазначалось колегією суддів, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
106. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000,00 грн.
107. Відтак, на момент вирішення спору в основу розрахунку моральної шкоди мало бути покладено розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік в розмірі 8 000,00 грн.
108. Оскільки позивач незаконно перебував під слідством та судом 54 місяців 18 днів, тому мінімальний розмір моральної шкоди, визначений законодавством, становить 436 800 грн.
109. З урахуванням наведеного, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
110. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, при визначенні розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , дійшов висновку, що така становить 1 000 000 грн.
111. Колегія суддів не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.
112. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
113. Верховний Суд ураховує, що, визначаючи розмір відшкодування, необхідно керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
114. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див: постанову Верховного Суду 
від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження 
№ 61-8370св21)). Указане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі 
№ 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка, разом із іншим, зазначила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він 
є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
115. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій, серед іншого, зазначили, що позивачем не доведено, що наявні у нього захворювання, на які він посилався у позові, мають причинно наслідковий зв`язок з діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що проводились у межах кримінальних проваджень № 12014080010000484 та №42018080000000041.
116. Крім того, визначення розміру моральної шкоди є правом суду, розмір грошового відшкодування визначається судом з урахуванням обсягу страждань, обмежень прав під час кримінального провадження, характеру порушення, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.
117. З огляду на викладене, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, пов`язаних з перебуванням під слідством та судом, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, інші негативні наслідки морального характеру, обрання запобіжного заходу відносно позивача, арешт майна, колегія суддів дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.
118. Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити.
2. Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінити.
3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
4. В іншій частині рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року у незміненій частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович